Справа № 414/1583/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальов В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року справа №414/1583/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Рубіжанського ОУПФУ Луганської області, відповідач, пенсійний орган), в якому просив визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у невиплаті пенсії позивачу, починаючи з квітня 2017 року; визнати протиправною та скасувати рішення Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про зупинення (припинення) виплати пенсії; зобовязати Рубіжанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити виплату позивачу негайно після проголошення судового рішення, утримавшись від подальшого призупинення її виплати, перерахувавши кошти на рахунок відкритий в АТ «Ощадбанку» (а.с. 1-7)

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволений - частково. Визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_4 з квітня 2017 року; зобов'язано Рубіжанське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за інвалідністю ОСОБА_4 та виплатити заборгованість за період, починаючи з квітня 2017 року на рахунок, відкритий позивачем у Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк». Постанова суду в частині стягнення на користь ОСОБА_4 пенсії за один місяць допущена до негайного виконання. В іншій частині вимог відмовлено за необґрунтованістю (а.с.28-33).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на підставі списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб, тому нарахування пенсії позивачу було зупинене. Позивач з моменту призупинення пенсії по теперішній час не звертався до УПФУ з особистою заявою про поновлення пенсійних виплат (а.с. 36-40).

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про розгляд справи за відсутності їх представника.

Позивачем також заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Частиною 8 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 1 групи, перебуває на обліку в УПФУ в Кремінському районі та отримує пенсію по інвалідності (а.с.14-15,16).

Відповідно до довідки від 15 грудня 2014 року № НОМЕР_1 ОСОБА_4 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території м. Брянка Луганської області до м. Кремінна Луганської області (а.с.17).

На підставі списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб пенсійним органом нарахування пенсії позивачу з квітня 2017 року було зупинене (а.с.23).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року на період одержання інформації про результати перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на те, що на підставі списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб, тому нарахування пенсії позивачу було зупинене. Позивач з моменту призупинення пенсії по теперішній час не звертався до УПФУ з особистою заявою про поновлення пенсійних виплат, що позбавляє відповідача можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058).

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог частини 1 статті 49 Закону № 1058, оскільки з квітня 2017 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а списки тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб, не є таким рішенням у розумінні частини 1 статті 49 Закону № 1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про безпідставність припинення відповідачем з квітня 2017 року виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком.

Решта позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання поновити виплату позивачу пенсії також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Частина позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено постановою суду першої інстанції не є предметом апеляційного оскарження у даній справі, тому колегія суддів на підставі частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що в цій частині судове рішення не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 183-2, 184, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 28 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до Рубіжанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3