Справа № 804/2325/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 804/2325/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.
суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року у справі № 804/2325/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив:

- визнати бездіяльність командування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги по звільненню за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за один календарний рік протиправною;

- зобов`язати командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за один календарний рік.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50% відсотків місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за 1 повний календарний рік без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Зобов`язано Військову частину - польова пошта НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50% відсотків місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за 1 повний календарний рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні, а має одноразовий характер, а тому не врахування щомісячної грошової винагороди у розмірі 60 % грошового забезпечення, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 року № 889, є правомірним.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 04.04.2015 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України із Міністерством оборони України в особі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 (25 окремої повітрянодесантної бригади) полковника ОСОБА_2 (а.с. 7-8).

Згідно з Наказом командира 25 окремої повітрянодесантної бригади № 42 ПМ від 07.04.2015 року позивача прийнято в добровільному порядку на військову службу до Збройних сил України, присвоєно первинне військове звання Солдат, з позивачем укладено контракт на особливий період до оголошення демобілізації та призначено номером обслуги кулеметного відділення взводу роти вогневої підтримки парашутно-десантного батальйону та присвоєно особистий номер за ідентифікаційним номером фізичної особи: (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Наказу командира 25 окремої повітрянодесантної бригади № 86-РС від 07.09.2016 року позивача звільнено з військової служби у запас за п. б ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) (а.с. 10).

На підставі вищезазначеного Наказу 07.09.2016 року командир військової частини польова пошта НОМЕР_1 видав Наказ по стройовій частині № 201, відповідно до абз. 8 п. 3 якого належить виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 за 1 (один) календарний рік у розмірі 50% місячного грошового забезпечення (а.с. 11).

За змістом довідки № 747/п від 19.04.2017 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , грошова допомога при звільнені солдата ОСОБА_1 складає 2 243,00 грн. з розрахунку: військове звання (30 грн.), посадовий оклад (530 грн.), вислуга років ((30+530)Х5% = 28,00 грн.), надбавка за виконання особливо важливих завдань ((30+530+28)Х50% = 294,00 грн.), премія (530Х680% = 3604,00 грн.): 30+530+28+294+3604 = 4486Х1Х50% = 2243 грн. (а.с. 26)

Згідно відомості № 247 на отримання грошового забезпечення при звільненні, відомості нарахування коштів № 1438 (інші платежі) на карткові рахунки співробітників від 28.09.2016 року та платіжного доручення № 900 від 27.09.2016 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_3 , відкритому в АТ Укрсиббанк було перераховано грошові кошти в сумі 6 215,66 грн., в тому числі грошова допомога по звільненню у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за один календарний рік у сумі 2 243 грн. (за вирахуванням 1,5% військового збору) (а.с. 28,29), дані обставини також підтвердилися поясненнями представника позивача у судовому засіданні.

Відповідно до довідки № 137, наданої Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, яка була нарахована солдату ОСОБА_1 у період проходження військової служби, складала: за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 100% місячного грошового забезпечення; за період з грудня 2015 року по вересень 2016 року у розмірі 60% місячного грошового забезпечення (а.с. 51).

Визнання протиправними дій Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги по звільненню за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за один календарний рік та зобов`язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, при цьому фактично вийшовши за межі позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру одноразової грошової допомоги застосуванню підлягає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а не Інструкція Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, яка звужує поняття грошового забезпечення та суперечить вимогам Закону, а тому до складу одноразової грошової допомоги при звільненні має бути також включена і щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема передбачені постановою КМУ від 22.09.2010 року № 889 та одноразові додаткові види грошового забезпечення, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той же час, в даному випадку відповідачем не допускалась бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги по звільненню за станом здоров`я у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за один календарний рік.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Постановою від 22 вересня 2010 року № 889 передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби мають право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; військовослужбовці Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення

Граничні розміри, порядок та умови виплати цієї винагороди визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 зазначеної постанови).

Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за № 1194/18489), виданої на виконання постанови № 889 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин) виплата винагороди військовослужбовцям з 01 січня 2014 року здійснюється у розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

За пунктом 5 Інструкції така винагорода виплачується на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації), а командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8 Інструкції).

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови № 889, Інструкції, які регулюють підстави, порядок та умови виплати щомісячної одноразової грошової допомоги, була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15 жовтня 2013 року, 4 листопада 2014 року та 16 червня 2015 року (справи №№ 21-368а13, 21-473а14, 21-621а15 відповідно).

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що у діях відповідача при визначенні та виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні відсутні ознаки протиправності, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою № 889 та Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України - це тимчасова, нефіксована і нещомісячна виплата, а тому вона не може включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 (1126) Міністерства оборони України - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року у справі № 804/2325/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко