Справа № 686/10089/17
Суддя: Продан Б. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
29 вересня 2017р. м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради; третя особа: Служба у справах дітей Хмельницької міської ради
про визнання протиправною відмови у реєстрації місця проживання,
ВСТАНОВИВ:
30 травня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради; третя особа: Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про визнання протиправною відмови у реєстрації місця проживання, зазначивши, що 11.03.2010 року було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день позивач разом із сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачеві на праві приватної власності.
21.03.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію її місця проживання в зазначеному будинку та місця проживання її сина, однак їй було відмовлено з мотивів відсутності письмової згоди її колишнього чоловіка. Батько дитини життям сина не цікавиться, а відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини обмежує його права. Просить суд визнати протиправною відмову відповідача у реєстрації місця проживання її та сина і просить зобов`язати відповідача зареєструвати їхнє місце проживання.
В судовому засіданні позивач не з`явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просить їх задоволити.
Представник відповідача в судовому засіданні не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.
Представник третьої особи в судовому засіданні не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що 11.03.2010 року було розірвано шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва.
Від даного шлюбу у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копія свідоцтва про народження додається.
На сьогоднішній день позивач разом із сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачеві на праві приватної власності. Дані обставини підтверджуються довідкою та копією витягу з Державного реєстру речових прав.
21.03.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію її місця проживання в зазначеному будинку та місця проживання її сина, однак їй було відмовлено з мотивів відсутності письмової згоди її колишнього чоловіка. Копія листа додається.
Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно якої, для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Згідно з п 2.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. №1077, встановлено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки.
Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 (далі по тексту - Правила № 207), також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації.
Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Крім того, згідно з ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.б ст.8 КАС України).
Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У відповідності до ч.І ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Також ст. 156 ЖК України передбачає право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей без згоди інших співвласників житлового приміщення.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та обгрунтованою, а тому підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 202, 205, 207, 209, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву задоволити.
Визнати протиправною відмову Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради у реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .
Зобов`язати Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради зареєструвати місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
На постанову суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення постанови суду.
Суддя