Справа № 638/3428/17
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 р.Справа № 638/3428/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2017р. по справі № 638/3428/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання протиправними дії,

ВСТАНОВИЛА:

03.03.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) в особі представника за довіреністю - ОСОБА_2 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова поновити виплату пенсії за віком, як науковому працівнику ОСОБА_1 з дати припинення.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним рішення (протокол № 2 від 06.07.2015 року) Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова щодо відмови у призначенні пенсії за віком, як науковому працівнику.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова призначити пенсію за віком, як науковому працівнику ОСОБА_1 з 26 червня 2015 року з врахуванням підвищення розміру пенсії відповідно ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнуто з держави на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп

Відповідач, Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року по справі №638/3428/17 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що постанова суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню в частині задоволення позовних вимог позивача у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи з причин порушення судом норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем надано клопотання про зміну відповідача по справі з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова на Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Ухвалою судді Харківського апеляційного адміністративного суду Зеленського В.В. від 24.07.2017 року замінено відповідача Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова на правонаступника - Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 26.06.2015 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком, як науковому працівнику.

Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова відмовило ОСОБА_1 в призначення пенсії.

29.09.2015р. представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015р. по справі № 639/8741/15-а позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним рішення УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова щодо відмови у призначенні пенсії за віком, як науковому працівнику.

Зобов'язано УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова призначити пенсію за віком, як науковому працівнику ОСОБА_1 з 26 червня 2015 року з врахуванням підвищення розміру пенсії відповідно ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016р. постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.12.2015р. по справі № 639/8741/15-а скасовано в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова призначити пенсію за віком, як науковому працівнику ОСОБА_1 з 26 червня 2015 року з врахуванням підвищення розміру пенсії відповідно ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В цій частині прийнято нову постанову, якою у позові відмовлено.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком, як науковому працівнику з 26 червня 2015 року.

В іншій частині постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015р. по справі № 639/8741/15-а залишено без змін.

На виконання рішення суду УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова розглянуто заяву призначено та виплачено ОСОБА_1 пенсію за віком, як науковому працівнику з 26 червня 2015 року.

Листом УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова № 7/А-10/31 від 20.01.2017 р. повідомлено, що термін дії закордонного паспорта НОМЕР_1 закінчився 02.12.2016р., тому виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена.

Не погодившись с таким рішенням позивач через свого представника звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створення мережі державних, комунальних, приватних закладів по догляду за непрацездатними.

Стаття 24 Конституції України, гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами ( частина 3 статті 25 Конституції України).

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 визнано неконституційними пункт 2 частини 1 статті 49 та друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'зкове державне пенсійне страхування».

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини у п. 51 рішення у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 02.02.2014 року, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист громадян, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Отже громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій,

В ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова листом від 20.01.2017 р. № 7/А-10/31 посилаючись на пп. 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, призупинило виплату пенсії ОСОБА_1, мотивуючи це тим, що термін дії закордонного паспорта НОМЕР_1, виданого громадянину України ОСОБА_1, закінчився 06.12.2016 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 року № 719-V паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Згідно ст. 1, ст. 2, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється на період до десяти років з можливістю продовження на такий же термін. Продовження терміну дії паспорта провадиться у порядку, встановленому для оформлення його видачі.

Колегія суддів зазначає, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства. Закінчення дії паспорту не робить такий паспорт нечиним.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти адміністративного позову не виконав покладений на нього ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язок.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року по справі №638/3428/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2017р. по справі № 638/3428/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Пянова Я.В. Чалий І.С.