Справа № 807/779/17
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2017 рокум. Ужгород№ 807/779/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Пирожук Н.П.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ліуша Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2017 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач), якою просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області за № від 16 червня 2017 року, яким ОСОБА_1 завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 72709,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 36354,50 грн. та стягнути з Відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у травні 2017 року працівниками Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було проведено позапланову документальну виїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2017 року.

За результатами вказаної перевірки 1 червня 2017 року складено акт за №470/13-03/НОМЕР_2, в якому міститься висновок відповідача про порушення позивачем вимог п.198.3, ст.198, п.200.1, пп. "б" п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України. За наслідками розгляду даного акту перевірки 16 червня 2017 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за № , яким завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 72709,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 36354,50 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення позивач вважає протиправним та таким, що прийняте всупереч вимогам Податкового кодексу України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що позивач є платником податку на додану вартість, однак вказаний транспортний засіб був ним придбаний як фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем, що підтверджується, зокрема, свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу. Виходячи з вищенаведеного в порушення статті 198 пункту 198.3 та статті 200, пунктів 200.1, 200.4 підпункту "б" ПК України позивачем завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2016 року на суму 72709,00 грн. У зв'язку з чим просив суд відмовити позивачеві в задоволенні адміністративного позову.

З'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідачем було проведено позапланову документальну виїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1, щодо достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2017 року.

За результатами вказаної перевірки 1 червня 2017 року складено акт за №470/13-03/НОМЕР_2.

Перевіркою було встановлено порушення статті 198 пункту 198.3 та статті 200 пунктів 200.1, 200.4 підпункту "б" ПК України в частині завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за березень 2017 року суму 72709,00 грн. (а.с. 10-20).

На підставі даного акту перевірки 16 червня 2017 року було прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 72709,00, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 36354,50 грн. (а.с. 21).

Судом встановлено, що позивачем придбано один сідельний тягач марки IVECO, модель EUROCARGO ML 120E, № кузова - НОМЕР_3, 2012 року виробництва.

Такий транспортний засіб позивачем придбано згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу від №23.02.2017, укладений між Nemeth Zsolt та позивачем на суму 11200 Євро (326515,64 грн.) (а.с. 23).

Сума ПДВ сплачена митним органам відповідно до вказаного договору складає 72709,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 447 від 28.02.2017 (а.с. 25)

Вказаний транспортний засіб було зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 під номером НОМЕР_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5. Придбання позивачем вказаного транспортного засобу не заперечується сторонами.

Документами, що підтверджують використання вищезазначеного транспортного засобу у господарській діяльності є надані позивачем в матеріали позову товарно-транспортні накладні CMR №№ 0031393, 0031394, 0001462, 0001461, 0031379, 0031381, які наявні в матеріалах справи (а.с. 27-32).

Приймаючи рішення про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування, відповідач виходив з того, що придбаний транспортний засіб зареєстрований на фізичну особу, а тому, враховуючи вимоги статті 325 ЦК України, ПДВ за придбаний основний засіб не може бути включене до складу податкового кредиту.

Відповідно до пункту 6 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за № 1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідно до статті 325 частини 1 ЦК України суб'єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Відповідно до пункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, в тому числі автоматичне бюджетне відшкодування в порядку та за критеріям, визначеним у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до абз."а" п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду (п.198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (ст. 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 ПК п.14.1 ст. 14 України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З акту перевірки вбачається та не заперечується сторонами, що фактичним видом діяльності позивача є вантажні перевезення автомобільним транспортом.

Згідно пп.14.1.139 п.14.1 ст. 14 ПК України термін "особа" для цілей розділу V цього Кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою, яка здійснює діяльність віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні ст.ст. 14 та 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати ПДВ, включення сум до податкового кредиту з ПДВ та визначення бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим при придбанні транспортних засобів з метою використання їх у власній господарській діяльності у повній відповідності до вказаних норм податкового законодавства отримав право на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту.

Судом відхиляються посилання відповідача на норми ЦК України, оскільки, відповідно до статті 1 частини 2 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, крім того, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Натомість відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, умови щодо формування податкового кредиту визначаються Податковим кодексом України, який право на віднесення сум податків до податкового кредиту ставить в залежність від 2-х обставин: використання придбаних основних засобів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, та наявність податкової накладної.

Відповідно до статті 9 частини 1 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення контролюючий орган діяв не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такі необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до статті 94 частини 1 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області від 16 червня 2017 року за № .

3. Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп - НОМЕР_2) судові витрати по справі у розмірі 1090,63 грн. (одна тисяча дев'яносто гривень 63 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяЯ.М. Калинич