Справа № 806/1220/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"03" жовтня 2017 р. Справа № 806/1220/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання розглянути скарги, стягнення моральної шкоди 1000000,00 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 28.03.2017; зобов'язати Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_3 від 28.03.2017; визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 01.04.2017; зобов'язати Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_3 від 01.04.2017; визнати, що з вини керівництва та посадових осіб Міністерства охорони здоров'я України ОСОБА_3 нанесено моральну шкоду та значну шкоду здоров'ю, честі та гідності; стягнути з Міністерства охорони здоров'я України на користь ОСОБА_3 1000000 грн (один мільйон гривень) моральної шкоди.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.07.2017р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 28.03.2017 року. Зобов'язано Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_3 від 28.03.2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги від 01.04.2017. Зобов'язано Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скаргу ОСОБА_3 від 01.04.2017. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.03.2017 ОСОБА_3 звернувся до Міністерства охорони здоров'я зі скаргою (а.с.6). Скаргу отримано відповідачем 29.03.2017, що підтверджується копією реєстраційно-контрольної картки (а.с. 18). Зокрема, ОСОБА_3 скаржиться на невдало проведену йому операцію та звинувачує Міністерство охорони здоров"я у бездіяльності.

01.04.2017 ОСОБА_3 знову звернувся до відповідача зі скаргою. Скаргу отримано відповідачем 03.04.2017, що підтверджується копією реєстраційно-контрольної картки (а.с.18). У даній скарзі ОСОБА_3 також скаржиться на невдало проведену операцію, постійні болі, відсутність ліків. Також ОСОБА_3 порушує питання щодо направлення до м. Житомира медичної комісії для розгляду скарг його родини на протиправні дії Житомирських міських та обласних лікарів.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон, в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду (частина 1 статті 14 Закону).

У відповідності до ч.1 ст.15 Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; інформувати населення про хід цієї роботи, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Приписами ст.20 Закону визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що розгляд і вирішення звернень громадян передбачає вчинення відповідних дій щодо опрацювання та з'ясування змісту звернення, підготовку відповіді на нього, реєстрацію відповіді у відповідному журналі і безпосередньо надіслання відповіді адресату в межах строку, передбаченого законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України, від 25.03.2015, №267 затверджено Положення про Міністерство охорони здоров'я України". У п.13 ч.3 Положення зазначено, що Міністерство охорони здоров'я України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Суд зазначає, що згідно зі ст.7 Закону, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарг від 28.03.2017, від 01.04.2017 та зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України розглянути у встановленому законом порядку скарги ОСОБА_3 від 28.03.2017, від 01.04.2017 - є обґрунтованими, так як ОСОБА_3 було направлено до Міністерства охорони здоров'я України дві скарги (від 28.03.2017 та від 01.04.2017), а відповіді на скарги позивач так і не отримав. Відповідачем не надано будь-яких доказів про надсилання на адресу ОСОБА_3 відповіді від 25.04.2017 №3.10-Б-4537;Б-4737/4714-зв.. Разом з тим, при дослідженні відповіді Міністерства охорони здоров'я України, від 25.04.2017 №3.10-Б-4537;Б-4737/4714-зв., яка надіслана представником відповідача до суду, встановлено, що скарги ОСОБА_3 не розглянуті у повному обсязі, оскільки не надано відповідей на всі поставлені позивачем питання.

Стосовно позовних вимог та доводів апеляційної скарги про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 №4 моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків, крім того у кожній справі суду необхідно з'ясовувати характер правовідносин сторін та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано жодних належних доказів про спричинення бездіяльністю чи неналежними діями відповідача моральної шкоди, а тому задоволенню вказані вимоги не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10004

3- відповідачу/відповідачам: Міністерство охорони здоров'я України вул. М.Грушевського, 7,м.Київ,01601

- ,