Справа № 826/11084/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Патрєвої Ю.П., третя особа: ОСОБА_5, про визнання незаконними дій, скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Патрєвої Ю.П. від 01.06.2016 №29857656.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 06 червня 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте, до суду не прибули, при цьому, від представника апелянта надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване його зайнятістю в іншому судовому процесі, проте, будь-яких доказів на підтвердження цього (судової повістки, ухвали про призначення справи до розгляду тощо) суду не надає.

Колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню як таке, що не є обґрунтованим, в той час, як терміни розгляду справи є обмеженими, при цьому, явка сторін у судове засідання обов»язковою не визнавалась, тому їх неявка не перешкоджає судовому розгляду, а матеріалів справи достатньо для висновку суду апеляційної інстанції про правильність чи неправильність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 належав на праві приватної власності гараж за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Патрєвої Ю.П. від 01.06.2016 №29857656 проведено державну реєстрацію права власності на вказаний гараж за ОСОБА_5.

Вважаючи, що відповідач неправомірно провела реєстрацію права власності за ОСОБА_5 під час дії заборони на це, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті спірного рішення нотаріус діяла в межах наданих повноважень та відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952 (далі - Закон №1952) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частино 2 статті 9 Закону №1952 визначено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 17 Закону №1952).

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону передбачено випадки відмови у держаній реєстрації прав та їх обтяжень.

При цьому, частиною 4 зазначеної статті визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України висловленій в ухвалі від 12.09.2017 у справі №826/10400/16 (К/800/20724/17) п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає відмову в державній реєстрації у разі, якщо наявні,саме, зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Відтак, вчинення реєстраційних дій не ставиться в залежність від знання чи незнання заявником обставин, які можуть бути перешкодою для їх вчинення. Натомість юридичне значення має обставина реєстрації обтяження речових прав на нерухоме майно.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.05.2016 по справі №754/4762/16-ц задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за її позовом до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_5 про визнання електронних торгів недійсними, накладено арешт на гаражний бокс АДРЕСА_1.

Як зазначено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, станом на 01.06.2016 18:30 годин (час здійснення спірної реєстрації) обтяження (арешт) щодо вказаного гаражного боксу зареєстровано в Реєстрі не було, отже, у нотаріуса не було правових підстав для відмови в реєстрації, тобто, вона діяла правомірно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А. Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.