Справа № 755/14023/17
Суддя: Арапіна Н. Є.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача

Дніпровського районного відділу Головного

управління Державної міграційної служби України

в місті Києві Наливайка М.А.

відповідача Наливайка М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича про визнання дій протиправними, скасування рішення про примусове повернення з України,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся з адміністративним позовом до головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича про визнання дій протиправними, скасування рішення про примусове повернення з України. Свої вимоги мотивував тим, що 16 серпня 2017 року відповідачем було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постановою від 16 серпня 2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП у зв'язку з порушенням вимог ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. 18 серпня 2017 року рішенням про примусове повернення з України відповідач зобов'язав позивача покинути територію України до 18 вересня 2017 року. Зазначене рішення одержано дружиною позивача лише 06 вересня 2017 року. Просить визнати дії відповідача щодо винесення рішення про примусове повернення з України позивача протиправними; скасувати рішення про примусове повернення з України позивача.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно звернувся із позовом до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича та просив визнати дії головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича щодо винесення рішення про примусове повернення з України позивача протиправними; скасувати рішення про примусове повернення з України позивача, яким зобов'язано ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 18 вересня 2017 року, винесене головним спеціалістом сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайком Михайлом Андрійовичем.

Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що не потребує послуг перекладача, оскільки вільно спілкується російською мовою, яку вивчав під час навчання в школі. В Україні проживає протягом 7 років, українську мову розуміє. На звороті рішення головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича про примусове повернення з України позивача міститься його особистий підпис про отримання цього рішення. У теперішній час закордонний паспорт втрачений, дитина хворіє, тому виникають труднощі з поверненням з України.

Представник відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайко М.А. не визнав позовні вимоги. Підтримав заперечення, в яких зазначено, що 16 серпня 2017 року по вулиці Лебедєва, 14-А в місті Києві виявлено та запрошено громадянина Грузії ОСОБА_1 до службового кабінету відповідача для подальшого розгляду та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. Зі слів позивача він проживає на території України з 20 жовтня 2010 року. Однак на даний час перебуває на території України нелегально, має дружину та малолітню дитину. У зв'язку з чим 16 серпня 2017 року головним спеціалістом сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайко Михайлом Андрійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постановою від 16 серпня 2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в дохід держави, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Штраф позивачем сплачено у добровільному порядку 16 серпня 2017 року. 18 серпня 2017 року головним спеціалістом сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайко Михайлом Андрійовичем прийнято рішення про примусове повернення з України ОСОБА_1, в країну походження та зобов'язано його покинути територію України у термін до 18 вересня 2017 року. У зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог (а.с. 39-42).

Відповідач головний спеціаліст сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайко М.А. не визнав позовні вимоги, підтримав письмові заперечення та пояснення представника відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайко М.А.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Грузії (а.с. 58, 59).

16 серпня 2017 року головним спеціалістом сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайко Михайлом Андрійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 7-8).

Вимогами ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Постановою т.в.о. начальника Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві ОСОБА_5 від 16 серпня 2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 9-10).

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 16 серпня 2017 року по вулиці Лебедєва, 14-А в місті Києві виявлено та запрошено громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після закінчення строку перебування на території України проживає без документів на право проживання в Україні, що є порушенням вимог ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

16 серпня 2017 року штраф позивачем сплачено у добровільному порядку (а.с.10).

18 серпня 2017 року головним спеціалістом сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайко Михайлом Андрійовичем прийнято рішення про примусове повернення з України ОСОБА_1, в країну походження та зобов'язано його покинути територію України у термін до 18 вересня 2017 року (а.с. 6).

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 183-7 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при ухваленні рішення від 18 серпня 2017 року не враховано тих обставин, що позивач з 19 лютого 2014 року перебуває у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_6 (а.с. 14), від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11). На даний момент позивач є єдиним працюючим членом сім'ї та утримує дружину та сина. Крім цього, рішення від 18 серпня 2017 року про примусове повернення з України особисто позивачу не було вручено в присутності перекладача. Із зазначених підстав позивач просить визнати дії головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича щодо винесення рішення про примусове повернення з України позивача протиправними; скасувати рішення про примусове повернення з України позивача, яким зобов'язано ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 18 вересня 2017 року, винесене головним спеціалістом сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайком Михайлом Андрійовичем.

Згідно абз. 6 п. 2.1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, один із примірників рішення про примусове повернення негайно видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято. Інший примірник залишається в органі, який його прийняв.

Відповідно до п. 2.5. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6).

Згідно п. 1.6 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Під час розгляду справи представником відповідача надано копію рішення про примусове повернення з України від 18 серпня 2017 року, на звороті якого міститься розписка позивача про отримання рішення 18 серпня 2017 року (а.с. 44).

Позивач підтвердив достовірність особистого підпису та отримання ним копії рішення про примусову повернення з України, що міститься на звороті рішення головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича про примусове повернення з України позивача (а.с. 44 зв.)

Тому твердження позивача про неодержання рішення від 18 серпня 2017 року спростовується доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відносини відповідача з членами його сім'ї, зокрема, дитиною та дружиною, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09)).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст.8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення з України, не відповідає нормам законодавства, отже не буде законним.

В судовому засіданні представником відповідача не надано доказів асоціальної характеристики ОСОБА_1, суд також мусить визнати, що таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При оцінці пропорційності втручання у зазначене вище право позивача, суд також мусить оцінити дотримання інтересів його сина, доля якого, враховуючи його вік та становище матері, вочевидь, потрапляє в залежність від рішення про примусове повернення з України. Стосовно цього доводу суд бере до уваги, що строк законного перебування відповідача в Україні закінчився через дев'яносто днів від дати його в'їзду, тобто, 18 січня 2011 року, про що вказує відповідач у оскаржуваному рішенні. Водночас, 19 лютого 2014 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилась дитина - син ОСОБА_8. Весь цей час до відповідача та членів його сім'ї ніхто не пред'являв вимог, пов'язаних з незаконним перебуванням на території України.

В цьому контексті, суд також вважає за необхідне послатись на пункти 83, 84 постанови Європейського суду з прав людини у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09), де зазначено, зокрема, що Європейський суд поділяє думку про те, що вислання заявниці матері двох дітей, з дворічною забороною на повторний в'їзд, беззаперечно утворить надзвичайно болючий захід по відношенню до дітей. З огляду на тривалий тісний зв'язок з матір'ю…, тривалого періоду, що сплинув до вжиття міграційними органами рішення про вислання з забороною на повторний в'їзд, Європейський суд не переконаний в тому, що при конкретних обставинах були в достатній мірі враховані найкращі інтереси дітей для цілей статті 8 Конвенції. В цьому контексті також необхідно врахувати статтю 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей (см. Постанова ОСОБА_10 Європейського Суду з прав людини «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010). Таким чином, Европейський суд не впевнений в тому, що влада Норвегії діяла в межах свого розсуду, прагнучи встановити справедливу рівновагу між публічним інтересом у встановленні ефективного міграційного контролю та потребами заявниці у перебуванні в Норвегії з метою підтримання контактів зі своїми дітьми в їх найкращих інтересах».

Враховуючи вище викладене, суд вважає втручання у право позивача, передбачене ст.8 Конвенції, а також пов'язане з цим втручання в права та інтереси його сина при ухваленні відповідачем рішення про примусове повернення з України, вочевидь не є пропорційними легітимній меті забезпечення міграційної політики держави, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі: визнати дії головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича щодо винесення рішення від 18 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, протиправними. Рішення головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича від 18 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати.

Керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, ст. ст. 8-11, 17-19, 41, 69-71, 94, 99, 160-164, 167, 183-7, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича задовольнити повністю.

Визнати дії головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича щодо винесення рішення від 18 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, протиправними.

Рішення головного спеціаліста сектору у справах іноземців та осіб без громадянства Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Наливайка Михайла Андрійовича від 18 серпня 2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати .

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2017 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.Є.Арапіна