Справа № 820/3378/17
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 жовтня 2017 р. № 820/3378/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

За участю секретаря судового засідання Денисенко А.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.05.2017 р. №65822-00, відповідно до якого ОСОБА_3 повинна сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 15685,28 грн. за 2016 рік;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 29.05.2017 р. №65823-00, відповідно до якого ОСОБА_3 повинна сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1761,77 грн. за 2016 рік;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані в даній справі рішення такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, дійсним обставинам справи, порушують права та законні інтереси позивача.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач зареєстрований як фізична особа підприємець з 05.12.2006р. (а.с. 10) та перебуває на податковому обліку як платник податків.

29.05.2017р. відповідачем у справі було прийнято податкове повідомлення-рішення №65822-00 (а.с. 11), відповідно до якого позивачу визначено суму грошового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 15685,28 грн.

Крім того, 29.05.2017р. відповідачем також прийнято податкове повідомлення-рішення №65823-00 (а.с. 13), відповідно до якого позивачу визначено суму грошового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в розмірі 1761, 77 грн.

Судом встановлено, що доходячи висновку про необхідність визначення позивачу сум грошового зобовязання в даній справі відповідач виходив з того, що у власності позивача перебуває нерухоме майно: виробничий будинок критого току, загальною площею 3414,8 кв.м., що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Просяне, вул. Тиха (Ватутіна), будинок 21-а, а також виробничий будинок овочесховище загальною площею 255,7 кв.м., розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Просяне, вул. Чкалова, будинок 2 «д». Дані обставини сторонами у справі не заперечуються.

ОСОБА_3 в звязку з наявністю у власності позивача вказаного нерухомого майна відповідачем, з урахуванням положень ст. 266 Податкового кодексу України, було визначено суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Доводи позовної заяви про протиправність оскаржуваних в даній справі податкових повідомлень-рішень полягають в тому, що позивач, як він вважає, є сільськогосподарським виробником,а відповідно до п. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. В звязку з наведеним позивач вказує, що належні йому будівлі не підпадають під визначення обєкта оподаткування податком на нерухоме майно, отже сплачувати вказаний податок він не зобовязаний.

Суд з наведеними доводами позовної заяви погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно приписів ст. 266 Податкового кодексу України, який визначає порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, платниками цього податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п. п. «ж» п. 266.2.2. ст. 266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

Згідно п.п. 266.3.1. , 266.3.2., 266.3.3. ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого обєкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий обєкт.

Згідно п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, надане поняття сільськогосподарського виробника, яким є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, приймаючи оскаржувані в даній справі рішення, відповідач виходив з того, що позивач не підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника, наведене у Податковому кодексі України, оскільки він не є юридичною особою.

Позивач згідно доводів позовної заяви вказує, що в даному випадку на його думку слід керуватись нормами Закону України «Про сільськогосподарських перепис» та Закону України «Про аквакультуру», які до складу сільськогосподарських товаровиробників відносять також фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, проте суд з такими доводами не погоджується.

При цьому суд враховує, що спеціальним Законом щодо питань оподаткування є саме Податковий кодекс України, а не наведені позивачем в позовній заяві Закони. Відповідно до п.п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відтак, позивача не можна вважати сільськогосподарським товаровиробником в сенсі Податкового кодексу України, отже положення п. п. «ж» п. 266.2.2. ст. 266 Податкового кодексу України на нього не розповсюджуються.

В звязку з наведеним суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що згідно приписів ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За приписами частини 4 вказаної статті суб'єкт владних повноважень, яким є відповідач 1 та відповідач 2 в даній справі, повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З урахуванням викладеного, обовязковою умовою правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

В даній справі судом таких порушень з боку відповідача не встановлено, ним, відповідно до приписів ч.2 ст. 71 КАС України, належними та допустимими доказами доведено правомірність оскаржуваних рішень.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 11, 12, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 06 жовтня 2017 року.

Суддя О.В. Панченко