Справа № 754/12005/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/817/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.

Позивач перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві, де з 18.04.2014 року їй було призначено пенсію по ІІ групі інвалідності відповідно до ЗУ «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) у розмірі 80% від заробітної плати, з якої сплачено внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З 14.10.2014 року виплата призначеної позивачу пенсії по інвалідності відповідно до ЗУ «Про державну службу» була припинена, у зв'язку з працевлаштуванням на посаду державної служби, а саме, начальника відділу управління праці та соціального захисту населення Дніпровської в м. Києві РДА, на якій позивач продовжує працювати по теперішній час.

В квітні 2016 року позивач досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та відповідно набула право на призначення пенсії за віком.

23.08.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надала необхідні документи, зокрема, довідку про заробітну плату від 23.08.2017 року №37/09-19690. Однак, листом ЛОУПФУ в м. Києві №13650/09 від 08.09.2017 року їй було відмовлено, з посиланням на набрання чинності ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», а також повідомлено останню про те, що переведення на пенсію за віком державного службовця.

Позивач вважає відмову відповідача у переведенні її з пенсії по інвалідності, призначеної згідно ЗУ «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії» на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» неправомірною, а тому вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

28.09.2017 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких ЛОУПФУ в м. Києві через представника просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи наступним.

У листі Управління від 08.09.2017 року №13650/09 позивача було повідомлено, що переведення на пенсію за віком державного службовця можливо лише за матеріалами пенсійної справи. Стосовно обчислення пенсії з урахуванням довідки від 23.08.2017 року із зазначенням нових складових заробітної плати, то на даний час відсутні правові підстави. Статтею 37-1 ЗУ «Про державну службу» (в редакції, що діяла до 28.12.2014 року) було передбачено можливість перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям і п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 року №865 передбачались умови такого перерахунку, але на момент збільшення розміру заробітної плати працюючого державного службовця за посадою, з якої позивач вийшла на пенсію, законодавство змінилось, ст. 37-1 ЗУ «Про державну службу» було викладено в іншій редакції, яка не закріплює такого механізму підвищення пенсії і жодною постановою Кабінету Міністрів України також не визначено ані порядку (механізму) перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати, ані умови його здійснення. Крім того, у відповідності до ст. 90 ЗУ «Про державну службу», який набрав чинності з 01.05.2016 року та діяв на момент звернення позивача до відповідача за перерахунком, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким не передбачено перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого державного службовця за відповідною посадою. З огляду на викладене, ЛОУПФУ в м. Києві через представника просить відмовити в задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до копії довідки МСЕК серії АВ №0088186 від 10.04.2014 року, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності по зору загального захворювання довічно (а.с. 13), у зв'язку з чим остання перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві та з 18.04.2014 року по 14.10.2014 року отримувала пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії) в розмірі 80% від заробітної плати, виплата якої була припинена у зв'язку з працевлаштуванням на посаду державної служби.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює на посаді начальника відділу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської в м. Києві РДА, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 10) та копією довідки за вих. №37/09-19690 від 13.08.2017 року (а.с. 11).

23.08.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу», надавши довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за вих. №37/09-19690 від 13.08.2017 року (а.с. 11-12).

Листом ЛОУПФУ в м. Києві №13650/09 від 08.09.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с. 8).

Не погоджуючись із таким рішенням ЛОУПФУ в м. Києві, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

З 01.05.2016 набув чинності ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з п.10 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пункт 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII передбачає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з приписами ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне

пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, встановленого ч.1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в квітні 2016 року.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, 01.05.2016 року ОСОБА_1 присвоєно 6 ранг державного службовця (а.с.10).

З довідки №37/09-19640 від 13.08.2017 року, виданої позивачу Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві РДА вбачається, що стаж державної служби ОСОБА_1 становить 38 років (а.с. 11).

Частиною 4 ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII встанволено, що тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби,

ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до вимог ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій або бездіяльності.

Суд критично оцінює твердження сторони відповідача щодо відсутності правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, викладені у запереченнях на адміністративний позов, оскільки в даному випадку має місце звернення позивача до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ЗУ «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу».

З огляду на все вищевикладене, суд вважає, що ЛОУПФУ в м. Києві не доведено правомірність своїх дій.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з 23.08.2017 року, тобто з моменту звернення до відповідача з відповідною заявою, як і зазначено в прохальній частині адміністративного позову.

Оскільки обидві сторони відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, вказані судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 2, 5-12, 18, 71, 94, 99, 100, 104, 161-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням довідки від 23.08.2017 року за вих. №37/09-19690, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від від 16.12.1993 № 3723-XII, з урахуванням довідки від 23.08.2017 року за вих. №37/09-19690, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: