Справа № 574/1468/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2017 р.Справа № 574/1468/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Буринського районного суду Сумської області від 13.04.2017р. по справі № 574/1468/16-а
за позовом ОСОБА_1
до Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області
про визнання протиправними дій органу державної влади та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі по тексту Буринське об`єднане УПФУ, відповідач), в якому просила суд : визнати протиправним та скасувати розпорядження Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії згідно з абзацем 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; зобов`язати Буринське об`єднане УПФУ поновити виплату позивачці пенсії згідно з абзацу 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, починаючи з 26.04.2016 року.
Постановою Буринського районного суду Сумської області від 13.04.2017 року по справі № 574/1468/16-а позов ОСОБА_1 до Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправними дій органу державної влади та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області № 150136 від 26.04.2016 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , призначеної згідно з абз. 6 п.3 розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Зобов`язано Буринське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної згідно забзацу 6 пункту 3 Розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи з 26 квітня 2016 року.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Буринського районного суду Сумської області від 13.04.2017 року по справі № 574/1468/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує про пропущення позивачкою строку звернення до суду з даним позовом та неправомірне поновлення позивачці судом першої інстанції було цього строку. З посиланням на п.3 розділу Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ст.2 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу зазначив, що оскільки чоловік позивачки ОСОБА_2 не мав статусу військовослужбовця у розумінні п.9 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а був призваний на військові збори в період з 27.05.1986 року по 21.06.1986 року, ОСОБА_1 права на призначення дострокової пенсії за віком, як його дружина, не мала.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2016 року ОСОБА_1 було призначено дострокову пенсію за віком згідно з абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Розпорядженням Буринського об`єднаного УПФУ № 150136 від 26.04.2016 року виплату зазначеної пенсії було припинено з тих підстав, що чоловік позивачки був призваний на військові збори для участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і не набув статусу військовослужбовця (а.с.7).
Не погодившись з діями відповідача щодо припинення виплати пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження Буринського об`єднаного УПФУ № 150136 від 26.04.2016 року та зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії з 26.04.2016 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки права на призначення пенсії відповідно до абзацу шостого пункту 3 Розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно з абз. 6 п. 3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-VІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин - з 06.02.2017 року) встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, інваліда війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, інваліда війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого та сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.
Статтею 16 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що право на пенсію після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років мають, зокрема, дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі по тексту Закон № 2011-ХІІ) встановлює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (ст.3 Закону №2011-ХІІ).
Статтею 5 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що чоловік позивачки ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1, інвалідом третьої групи та мав право на пільги і компенсації, передбачені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також на пільги, встановлені законодавством для інвалідів Вітчизнаняної війни.
Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , виданого 21.01.2005 року, посвідчення серії НОМЕР_2 від 03.02.2005 року, свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.07.1984 року, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17.09.2015 року (а.с.20, 21, 23, 25).
Згідно з наданими до матеріалів справи копіями військового квитка серії НОМЕР_5 , мобілізаційного припису, довідки Центрального архіву Міністерства оборони України № 51/4328 від 14.11.1995 року, картки обліку доз радіоактивного опромінення ОСОБА_2 у складі військової частини № 18576 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 27.05.1986 року по 21.06.1986 року (а.с.15-19).
Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії № 31 від 17.12.2015 року встановлено, що захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.24).
Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є спеціальним законом, який застосовується до спірних відносин та чітко визначає коло осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Статтею 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Отже, у розумінні статті 10 Закону України Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.
Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, померлий чоловік позивачки мав статус військовослужбовця відповідно до норм Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
При цьому, можливість призначення пільгової пенсії, передбачена абзацом шостим пункту 3 Розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, для дружини військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (у разі, якщо вона не взяла повторний шлюб), не пов`язується з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка після смерті чоловіка повторний шлюб не брала, є дружиною військовослужбовця, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, досягла 50-річного віку, має загальний стаж роботи більше 20 років, що також вбачається з трудової книжки, відомостей пенсійного фонду про застраховану особу, протоколу про призначення пенсії (а.с.7-14).
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії відповідно до абзацу шостого пункту 3 Розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та, відповідно, відсутність у відповідача підстав для припинення її виплати.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача в обґрунтування припинення виплати пенсії на норми Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, з наступних підстав.
У період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII Про загальний військовий обов`язок.
Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними.
За правилами статей 7 9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини 9 статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За правилами частини 1 статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1934-XII Про Збройні Сили України держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Статтею 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.
Зокрема, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.
Між тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, позивачці з дотриманням процедури її звернення з належно оформленою заявою про призначення пенсії та надання пенсійному органу всіх документів на підтвердження такого права, було призначено пенсію відповідно абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на досліджені докази та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку, що Буринське об`єднане УПФУ Сумської області, приймаючи розпорядження № 150136 від 26.04.2016 року про припинення виплати ОСОБА_1 дострокової пенсії відповідно до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для визнання протиправними такого розпорядження та зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії.
Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01.03.2016 року по справі № 21-1887а15, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов`язковою для врахування.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
Відповідач стверджує, що строк звернення до суду повинен обчислюватись з квітня 2016 року, коли ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії.
Між тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач, як суб`єкт владних повноважень який заперечує проти адміністративного позову, в порушення ч.2 ст.71 КАС України, не навів та не надав суду жодного доказу про те, що позивачка після прийняття рішення №150136 від 26.04.2016 року про припинення виплати їй пенсії, була належними чином повідомлена про це відповідно до вимог закону.
Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про прийняте рішення щодо припинення виплати позивачці пенсії було направлено лише 05.12.2016 року.
Беручи до уваги викладене, з урахуванням дати звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом 09.12.2016 року колегія суддів вважає, що строк звернення до суду позивачкою не пропущено.
За таких обставин, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті оскаржуваної постанови по справі суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Буринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.
Постанову Буринського районного суду Сумської області від 13.04.2017р. по справі № 574/1468/16-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 02.10.2017 р.