Справа № 344/9747/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9272/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, в якому просив визнати протиправними дії при нарахуванні розміру пенсійного забезпечення та зобов'язати привести розмір основної пенсії у відповідність до вимог чинного законодавства України, але не нижче прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, з 10 грудня 2016 року та виплатити не донараховану суму основної пенсії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що при визначенні розміру основної пенсії Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську не було враховано вимог ч. 3 ст. 46 Конституції України, як норми прямої дії, оскільки, встановивши, що розмір нарахованої позивачу пенсії є меншим, аніж прожитковий мінімум, відповідач повинен був привести розмір даної пенсії до розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на відповідний період.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську при нарахуванні ОСОБА_1 розміру пенсійного забезпечення. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську привести розмір основної пенсії ОСОБА_1 у відповідність до вимог чинного законодавства України, але не нижче прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з 10 грудня 2016 року та виплатити не донараховану суму основної пенсії.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем підтверджено його право на пенсію в розмірі, не нижчому прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб належними та допустимими доказами, а тому наявні всі підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування розміру пенсійного забезпечення позивача та зобов'язання відповідача привести розмір основної пенсії позивача у відповідність до вимог чинного законодавства України.

Не погодившись з прийнятою постановою, Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що оскільки страховий стаж позивача становить менше як 35 років, а розмір пенсії, обчислений з урахуванням страхового стажу та заробітної плати, менший за мінімальний розмір пенсії за віком, то пенсію за віком призначено в розмірі пропорційному наявному страховому стажу, але не менше як 949,00 грн.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07 липня 2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, з 10 грудня 2016 року йому призначена пенсія із зниженням пенсійного віку за ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон N 796-XII), за наявності стажу роботи 20 років 02 місяці 18 днів.

З матеріалів справи слідує, що станом на 01 травня 2017 року розмір основної пенсії становить 953,84 грн, додаткової пенсії - 170.82 грн(а.с.10).

03 липня 2017 року позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про перерахунок та виплату пенсії у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(а.с.8).

17 липня 2017 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську листом № 258/Р-15 повідомило позивача, що пенсія призначена та виплачується згідно чинного законодавства(а.с.9-10).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини, які є предметом дослідження у даній справі регулюються Законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 55 цього Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, із зменшенням віку на 10 років.

Частиною 2 ст. 56 цього Закону передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Згідно ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок такого забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, вказаною нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України "Про пенсійне забезпечення" або спеціальним Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналіз ст. 56 наведеного Закону вказує на те, що вона визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас порядок перерахунку пенсій Законом України "Про пенсійне забезпечення" не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі ч.7 ст.9 КАС України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 процент визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, щодо збільшення пенсії позивача на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, встановлені ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії та його страховий стаж складає 20 років 2 місяці 18 днів.

В частині відповідності розміру основної пенсії за віком величині прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів враховує наступне.

Згідно листа Управління Пенсійного фонду Україні в м. Івано-Франківську від 17 липня 2017 року № 258/Р-15 розмір пенсії позивача станом на 01 травня 2017 року становив 1124,66 грн, при цьому: основний розмір пенсії - 953,84 грн.; додаткова пенсія потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС - 170,82 грн.

Відповідно до статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивач за наявного стажу роботи і з урахуванням віднесення його до категорії 2 має право на пенсію у повному розмірі. Така пенсія є його основним джерелом існування і не може бути меншою за мінімальний розмір пенсії за віком.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривень, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Відповідно до частини 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, який встановлений на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Провівши системний аналіз зазначених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що норми пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 26 березня 2008 року суперечать приписам статті 46 Конституції України, статті 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а отже відповідно до частини 4 статті 9 КАС України не підлягають застосуванню при вирішенні даного публічно-правового спору.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Крім того, Конституційний суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Петриченко проти України» (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними оспореного правозастосування, колегія суддів вважає, що нарахування та виплату ОСОБА_1 основної пенсії за віком було проведено відповідачем без дотриманням вимог щодо рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що не відповідає приписам Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо не перерахування основної пенсії позивачу у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 10 грудня 2016 року є протиправними, а відтак Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську слід зобов'язати здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 у розмірі не нижчому, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 10 грудня 2016 року.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2017 року у справі № 344/9747/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін