Справа № 281/703/17
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/703/17
Провадження по справі № 2-а/281/208/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року смт Лугини

Суддя Лугинського районного суду Житомирської області Гребенюк В.В., розглянувши у порядку письмового провадженн справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про визнання незаконним рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області. Позивач просить визнати незаконною та скасувати в частині стягнення з нього виконавчого збору постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Житомирській області від 23 серпня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54571641 з виконання виконавчого листа № 281/1216/14а, виданого Лугинським районним судом Житомирської області на виконання постанови від 07.08.2014 року у справі № 281/1216/14а, якою, окрім іншого, зобовязано УПСЗН Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 кошти, передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позов обґрунтовано тим, що позивач у даному випадку здійснює перерахунок коштів, а виплату органи, що здійснюють казначейське обслуговування, відповідно до постанови КМ України № 440 від 03.09.2014 року, куди мав звертатися стягувач.

За вказаних обставин позивач не вбачає підстав для примусового виконання рішення суду виконавчою службою й стягнення з нього виконавчого збору.

Сторони були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, але в судове засідання не зя'вилися, причин неявки не повідомили.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, згідно якої підтримав позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю, а справу розглядати без участі свого представника. Заперечення обґрунтовані тим, що державний виконавець діяв у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на приписи ч. 1 ст. 41, ч.4 ст.122, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження без здійснення фіксування судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Лугинським районним судом Житомирської області у справі №281/1216/14а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації та Лугинської районної державної адміністраці і про визнання дій відповідачів неправомірними та зобовязання зробити перерахунок і виплату 07.08.2014 року ухвалено постанову, якою, окрім іншого, зобовязано УПСЗН Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно, із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" за період з 01.01.2014 року по 31.05.2014 року з урахуванням фактично виплачених коштів та відповідно до розрахунку, поданого Лугинською районною державною адміністрацією Житомирської області.

За наведеною постановою щодо вказаного зобовязання УПСЗН Лугинської районної державної адміністрації Житомирської області було видано 03.09.2017 року виконавчий лист № 281/1216/14 року.

На час розгляду справи, як зазначено самим позивачем у позові, виплати за постановою від 07.08.2014 року у справі № 281/1216/14 не здійснено.

23.08.2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54571641 за наведеним вище виконавчим листом. Даною постановою, також, передбачено стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це, відповідно до ч. 1 ст. Закон України «Про виконавче провадження» , сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст. 18 Закон України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обовязок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Початок примусового виконання рішення врегульовано ст. 26 Закон України «Про виконавче провадження», зокрема, ч.5 даної статті, передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закон України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Розмір виконавчого збору, який стягується з боржника юридичної особи за примусове виконання рішення немайнового характеру, яким є постанова від 07.08.2014 у справі № 281/11216/14а, встановлено ч. 3 ст. 27 Закон України «Про виконавче провадження» та складає чотири мінімальні заробітні плати, яка за Законом України «Про держаний бюджет України на 2017 рік» дорівнює з 01.01.2017 року 3200,00 грн. Відповідно, виконавчий збір визначено державним виконавцем у сумі 12800,00 грн. (3200,00 (грн.) х 4 = 12800,00 (грн.)).

Частиною 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується, окрім іншого таким випадком є виконання рішення за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Субєктами щодо, яких держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, ч 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", зокрема, визначає державний орган яким є позивач.

У силу положень ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснюється виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. Саме рішення про стягнення коштів з державного органу, за умов, встановлених наведеною статтею, виконуються за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» постанвою КМ України № 440 від 03.09.2014 року затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Положеннями абз. 8 п. 2 «Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду», рішеннями, які виконуються згідно цього Порядку визначено виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» субєкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року. Виконання даних рішень п. 20 «Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду», також, передбачено за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постанову Лугинського районного суду Житомирської області у справі № 281/1216/14а ухвалено 07.08.2014 року й нею не стягуються кошти з позивача, а зобовязано останнього вчинити певні дії.

Як передбачено ст. 7 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконання рішень суду про зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є, в т.ч., державний орган здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Такі особливості передбачені ч.2 названої статті, що зобовязує державного виконавця у передбачених законом випадках звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, діюче законодавство, в т.ч. Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень не передбачає виконання за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, постанови суду про зобов'язання державного органу вчинити певні дії.

В даному випадку, також, суд враховує правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року № 21-394а14, за якою зобовязання здійснити нарахування та виплату й стягнення є різними позовними вимогами і, відповідно, різними способами захисту прав, що застосовуються судом.

Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Конституцією України в ст. 129-1 встановлено обовязковість виконання судового рішення.

При розгляді справ суди, у силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» мають застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в п. 1 ст. 6 встановлює для кожного право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Але, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, винесеному у справі "Ромашов проти України", таке право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, звертає увагу Європейський суд з прав людини, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду".

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював у своїх рішеннях, що відсутність коштів не є виправданням для держав у разі невиконання рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення. (рішення у справах "Абрамов проти України", "Жовнер проти України", "Бурдов проти Росії").

За змістом ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідачем, у даному випадку, доведено правомірність своїх дій й рішень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись 2, 8-11, 71, 94, 103, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В. Гребенюк