Справа № 760/19786/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
26 вересня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Губської О.А.
суддів: Ключковича В.Ю., Беспалова О.О.
за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,
представника Військової частини НОМЕР_1 Місюль А.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень про визнання дій протиправними,
Позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень, у якому просила скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2016 року №48597365.
Обґрунтовуючи вимоги, зазначила, що рішення суду у справі № 760/7631/15-а виконане боржником не у повному обсязі, а тому правові підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , яка є боржником у згадуваному виконавчому провадженні, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт вважає, що судове рішення було виконане боржником у повному обсязі, а тому у суду були відсутні підстави для задоволення позову і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
У судовому засіданні представник Військової частини НОМЕР_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Позивач до суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.
З матеріалів справи судом попередньої інстанції правильно встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року у справі № 760/7631/15-а, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.
Визнані неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі смерті її чоловіка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті її чоловіка у розмірі десятирічного грошового забезпечення на день його смерті за останньою посадою, яку він займав перед звільненням, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), визначеного частиною другою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з врахуванням вимог постанов Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій; в інший частині позову відмолено.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 01 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 48597365 з примусового виконання зазначеного судового рішення.
У зв`язку з цим, 29 листопада 2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Задовольняючи позов та скасовуючи цю постанову державного виконавця, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що боржник виконав судове рішення у рамках виконавчого провадження №48597365 не у повному обсязі.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час прийняття спірного рішення) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1 статті 18 цього ж Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Так, постановою суду у справі № 760/7631/15-а зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі смерті її чоловіка ОСОБА_2 у розмірі десятирічного грошового забезпечення на день його смерті за останньою посадою, яку він займав перед звільненням, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), визначеного частиною другою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з врахуванням вимог постанов Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Судовими рішеннями у справі №760/7631/15-а встановлено, що смерть чоловіка позивача настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 , розмір грошового забезпечення за посадою начальника групи військової частин НОМЕР_1 , яку на день звільнення з військової служби (17 квітня 1995 року) займав ОСОБА_2 , станом на 05 листопада 2013 року (день смерті) складає 6618,00 грн. (а.с. 136).
Вказана сума розрахована боржником виходячи з розміру грошового забезпечення 126.69 грн. (а.с. 69).
Не втручаючись у повноваження Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати суми одноразової грошової допомоги, колегія суддів апеляційної інстанції, тим не менш, констатує, що зроблений боржником розрахунок не узгоджується з резолютивною частиною судового рішення у справі №760/7631/15-а та виконавчим листом.
Так, відповідно до виконавчого листа розрахунок одноразової грошової допомоги належало здійснити виходячи з десятирічного грошового забезпечення на день смерті ОСОБА_2 (тобто станом на 05 листопада 2013 року) за тією посадою, яку він займав перед звільненням.
Натомість, боржником здійснено розрахунок цієї суми виходячи з розміру десятирічного грошового забезпечення ОСОБА_2 за посадою, яку він займав перед звільненням та станом на момент його звільнення (а не на день смерті) та на підставі його ж грошового атестата (а.с. 206-207), що у жодному випадку не узгоджується з рішенням суду та виконавчим листом.
За таких обставин, на час прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у відповідача були відсутні передбачені п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» правові підстави для його закінчення, оскільки судове рішення було виконане боржником не у повному обсязі, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та скасування цієї постанови.
Доводи скаржника з приводу того, що рішення суду виконане ним, як боржником, у повному обсязі, є необґрунтованими з огляду на наведене вище.
Апелянт у своїй скарзі також акцентує увагу на тому, що щомісячна грошової винагорода, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» не може бути включена до складу грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги.
З цього приводу, суд попередньої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що у довідці військової частини НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення за посадою начальника групи військової частин НОМЕР_1 , яку на день звільнення з військової служби (17 квітня 1995 року) займав ОСОБА_2 , відсутні відомості щодо розміру щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 (а.с. 136).
Колегія суддів враховує доводи апелянта з приводу того, що судом першої інстанції не було залучено Військову частину НОМЕР_1 до участі у справі в якості третьої особи, проте, за змістом п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування судово рішення є не будь-які порушення судом першої інстанції норм матеріального та/або процесуального права, а лише такі, що призвели до неправильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції не допущено таких порушень норм матеріального або процесуального права, які би призвели до неправильного вирішення справи.
У даному випадку, не зважаючи на те, що Військова частина НОМЕР_1 не була залучена до участі у справі як третя особа, вона, тим не менш, скористалася правом на апеляційне оскарження судового рішення і апеляційний суд, який наділений повноваженням дослідження доказів, які не надавалися раніше, дослідивши надані цим скаржником докази та його доводи, не визнав їх достатньо вагомими для скасування рішення місцевого суду.
Поряд із цим, колегія суддів відзначає, що на стадії апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання про залучення третьої особи до участі у справі, якщо така не залучена судом першої інстанції, оскільки це мало б наслідком розгляд справи по суті позовних вимог спочатку.
Підсумовуючи викладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень про визнання дій протиправними залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяВ.Ю. Ключкович

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 29.09.2017

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Ключкович В.Ю.

Беспалов О.О.