Справа № 825/1194/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року Чернігів Справа № 825/1194/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

01.08.2017 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівської області (далі ТУ ДСАУ у Чернігівській області, Управління), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України (далі ДСА України), в якому просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівської області щодо відмови у видачі позивачу довідки про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка складає 3 200 грн на місяць;

- зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівської області видати позивачу довідку про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат - 32 000 грн, з надбавкою за стаж, відповідний до стажу позивача, та розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, у червні 2017 року він звертався до відповідача із заявою, у якій просив надати довідку про розмір грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із встановленого ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" розміру мінімальної заробітної плати, оскільки така довідка відповідно до Порядку надання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довідного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891 (далі - Порядок), є необхідною для надання Ніжинському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України, оскільки вважав, що має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, а відповідно і збільшення суддівської винагороди працюючого за відповідною посадою судді.

Проте, у видачі такої довідки позивачу було відмовлено з посиланням на Закон України від 06.12.2016 № 1774, відповідно до норм якого базовий розмір посадового окладу судді визначається з врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року в розмірі 1 600,00 грн, та що згідно штатного розпису Ніжинського міськрайонного суду посадовий оклад судді становить 16 000,00 грн.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки відповідно до п.23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402) визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Так, згідно з ч.3 ст.133 від 07.07.2010 № 2453-VІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Таким чином, позивач наполягає на тому, що посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, визначається відповідно до розміру, визначеного ч.3 ст.133 Закону № 2453.

Також позивач вказує, що "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" відповідно до ст.130 Конституції України, ч.1 ст.135 Закону України від 02.06.2016 № 1402 "Про судоустрій та статус суддів" не можуть регулювати питання розміру суддівської винагороди і Законом № 1774 не внесено змін до Закону № 1402 чи Закону № 2453. В частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, а тому зважаючи на приписи ч.1 ст.135 Закону № 1402 відсутні законодавчі підстави враховувати п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774 при обчисленні розміру та нарахуванні суддівської винагороди.

Позивач в судове засідання не з'явився, про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином. В адміністративному позові просив розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явився. При цьому, через канцелярію суду надав свої письмові заперечення, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, а також клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наведених обставин, у відповідності до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав за можливе розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 № 1515 позивача звільнено з посади судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у зв'язку з виходом у відставку.

Перебуваючи на обліку в Ніжинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Чернігівської області, позивач з 15.09.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453.

Суддівська винагорода, з якої позивачу призначено довічне грошове утримання, складалась з посадового окладу у розмірі десяти мінімальних заробітних плат (1 450,00 грн) та доплати за вислугу років у розмірі 70% посадового окладу.

01.01.2017 на підставі поданої заяви та довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області позивачу було зроблено перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку із збільшенням з 01.12.2016 мінімальної заробітної плати з 1 450,00 грн до 1 600,00 грн.

Оскільки Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" було встановлено розмір мінімальної заробітної плати у розмірі 3 200,00 грн, та вважаючи, що він має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, а відповідно і збільшення суддівської винагороди працюючого за відповідною посадою судді, позивач у червні 2017 року звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати довідку про розмір грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із встановленого ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" розміру мінімальної заробітної плати.

Проте, у видачі такої довідки позивачу було відмовлено з посиланням на Закон України від 06.12.2016 № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (Закон № 1774), відповідно до норм якого базовий розмір посадового окладу судді визначається з врахуванням прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року в розмірі 1 600,00 грн, та що згідно штатного розпису Ніжинського міськрайонного суду посадовий оклад судді становить 16 000,00 грн (а.с.10).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.142 Закону України від 02.06.2016 № 1402 "Про судоустрій та статус суддів" (Закону № 1402), судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Так, відповідно до п.4 ст.142 Закону № 1402, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, розмір посадового окладу судді регулюється ст.135 Закону № 1402, у відповідності до ч.1 якої суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Цим Законом базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року становить 1600 грн.

При цьому у відповідності до п.22 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Натомість, згідно п.23 цього розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№41-45, ст.529; 2015р., №№18-20, ст.132 із наступними змінами).

Попередньо, ч.3 ст.133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (Закон № 2453) встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Однак, ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (Закон № 1774), що набрав чинності з 01.01.2017, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

У рішенні від 15.11.1996 у справі "Кантоні проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що функція здійснення правосуддя, закріплена за судами, полягає саме у подоланні сумнівів щодо тлумачення, що залишаються.

Так, свою позицію позивач обґрунтовує тим, що положення п.23 Розділу ХІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 1402 містить бланкетну норму та відсилає субєктів правовідносин до Закону № 2453, зміни до якого в частині розміру посадового окладу судді не вносились. А тому, зміни у законодавстві щодо посадового окладу не відбулися, відтак, позивач з січня 2017 року мав право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з посадового окладу працюючого судді у розмірі 10 мінімальних заробітних плат 32000,00 грн.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Як вбачається з ч.3 ст.133 Закону № 2453 вказана норма містить сталу складову: "10" та динамічну: "мінімальних заробітних плат".

Таким чином, з наведеного слідує, що Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" є останнім за датою ухвалення та є чинним, і встановлює обрахунок окладу судді місцевого суду у певній кількості прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а не у мінімальних заробітних платах, як це було у попередньому законі.

В свою чергу, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", який частково втратив свою чинність, встановлює до проведення кваліфікаційного оцінювання судді лише кількість таких прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з яких саме складається його посадовий оклад, а саме - 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також, п.3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Так, у рішенні від 19.04.2000 № 6-рп/2000 Конституційний Суд України охарактеризував сутність бланкетної норми, зазначивши, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст, а зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, посилання на які містить бланкетна диспозиція, не змінюють словесно-документну форму кримінального закону.

Оскільки інститут мінімальної заробітної плати є міжгалузевим інститутом, суд приходить до висновку, що положення Закону № 1774 не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте, ними запроваджено зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру посадового окладу та заробітної плати, що має бути враховано при визначенні її величини.

Тобто, з урахуванням Законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, а також від 07.07.2010 № 2453-VI, та Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", з 1-го січня 2017 року посадовий оклад судді, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, становить 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 16 000 грн.

Крім того, згідно з ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст.119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:

- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);

- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;

- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

На поточний рік фонд оплати праці судам доведено в розмірі, розрахованому відповідно до умов нарахування суддівської винагороди суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання (16 000 грн для місцевих судів). Різниця між фондом оплати праці суддям, які пройшли кваліфікаційне оцінювання, та фондом оплати праці на зазначених вище умовах судам не доведено, а створено в ДСА України відповідний централізований фонд. Виділення судам за рахунок вказаного централізованого фонду додаткового обсягу фонду оплати праці на покриття зазначеної вище суми різниці здійснюється протягом 2017 року по мірі проходження суддями кваліфікаційного оцінювання.

А тому враховуючи, що Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про державний бюджет України на 2017 рік" видатки на оплату праці суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000,00 грн, не передбачені, відповідач не мав правових підстав для видачі довідки про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, позивачу у іншому розмірі, який не передбачений Законами України від 02.06.2016 № 1402, від 07.07.2010 № 2453 та штатним розписом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема ст.95 Конституції України, в Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобовязана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. Також, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 27.11.2008 № 26-рп/2008, закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобовязання держави перед громадянами і територіальними громадами. Тобто, зі змісту ч.2 ст.95 Конституції України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, слідує, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії належить відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 41, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк