Справа № 815/4226/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4226/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України, в якому позивач просить:

- зобов'язати Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області зареєструвати за ОСОБА_1 мотоцикл з боковим причепом КМЗ-8.155-02 «Днепр-11», двигун № НОМЕР_1, рама НОМЕР_3, належний йому на праві власності.

В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у адміністративному позові (а.с. 3-5).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 27-29).

Від сторін надійшли клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, тому, згідно ч. 4 ст. 122 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

16.12.1991 року, в магазині «Восход», на підставі довідки-рахунку серії АЕ № 486554 від 16.12.1991, Позивач придбав мотоцикл з боковим причепом КМЗ-8.155-02 «Днепр- 11» двигун № НОМЕР_1, рама НОМЕР_3. Окрім довідки-рахунку, Позивачу було видано Інструкцію по експлуатації. (а.с. 10-11).

Як зазначено, Позивачем у позові, своєчасно мотоцикл не був поставлений на облік в органах МРЕВ через низку виниклих сімейних обставин, та з причин скрутного матеріального становища.

Судом встановлено, що 28.04.2017 року, Позивач звернувся до територіального сервісного центру №5144 МВС в Одеській області для реєстрації мотоциклу та 09.06.2017 року була надана письмова відповідь, якою Позивачу було відмовлено у реєстрації мотоциклу, у зв'язку з тим, що пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі Порядок) не передбачено такої підстави для реєстрації, як довідка-рахунок.

Не погоджуючись з відмовою реєстрації належного на праві власності ОСОБА_1 мотоциклу з боковим причепом КМЗ-8.155-02 «Днепр- 11» двигун № НОМЕР_1, рама НОМЕР_3, Позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. З Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закон), державне управління у сфері дорожнього руху та його безпеки здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 4 Закону, до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить, крім іншого, визначення порядку здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та інші повноваження, визначені цим Законом.

Нормою ст. 34 Закону визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України, «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» № 889 від 28 жовтня 2015 року, утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ (серед інших) - Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року (далі - Порядок №1388).

Відповідно до п. 8 Порядку №1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення

змін до реєстраційних документів.

До документів, що підтверджують правомірність придбання ТЗ відносяться:

- договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

- укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі- продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності);

- договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

- свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

- рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

- рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу;

- акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Суд погоджується з Відповідачем, що згідно ПКМ України № 941 від 18.11.2015 було внесено зміни до ПКМУ № 1388 від 07.09.1998 та виключено з Переліку документів, що підтверджують правомірність набуття права власності на ТЗ довідку-рахунок.

Проте, суд зазначає, що на момент придбання ТЗ в спеціалізованому автомобільному магазині, довідка-рахунок мала юридичну силу правовстановлюючого документа.

Правові відносини власності, станом на час придбання спірного ТЗ були врегульовані Цивільним Кодексом УРСР та Законом України «Про власність».

Згідно статті 13 Закону України «Про власність» (який був чинним на момент придания ТЗ), одним з видів об'єктів права приватної власності є транспортні засоби.

У відповідності до ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Мотоцикл з боковим причепом КМЗ-8.155-02 «Днепр-11» двигун № НОМЕР_1, рама НОМЕР_3 передано у власність 16.12.1991 року, в підтвердження чого видано довідку-рахунок.

Суд зазначає, що на теперішній час, Позивач позбавлений можливості експлуатації ТЗ, тобто реалізації свого права власності на ТЗ через не можливість його зареєструвати в територіальних сервісних центрах МВС.

Згідно з частиною 9 статті 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС, забороняється.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 11 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 38, 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) вказано, що Суд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном.

Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов'язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, № 102). Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

На думку суду, виходячи із правил застосування норм статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закладених у судовій практиці Європейського суду з прав людини, застосувавши принцип "справедливого балансу", між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав позивача, а також приписи чинного національного законодавства, враховуючи, що відповідач не заперечує правомірність придбання позивачем транспортного засобу, тому суд погоджується із обраним позивачем способом захисту його прав та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати за позивачем мотоцикл з боковим причепом КМЗ-8.155-02 «Днепр-11» двигун № НОМЕР_1, рама НОМЕР_3.

Частиною другою ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94 , 122, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України - задовольнити повністю.

Зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області () зареєструвати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), мотоцикл з боковим причепом КМЗ-8.155-02 «Днепр-11» двигун № НОМЕР_1, рама НОМЕР_3.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України () на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.