Справа № 461/4333/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м. Київ К/800/26985/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Мороз Л.Л. Єрьоміна А.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2016 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року

у справі № 461/4333/16-а

за позовом ОСОБА_4

до Львівської митниці Державної фіскальної служби

про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що у діях позивача наявний склад порушення митних правил, передбачений частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.

Не погоджуючись рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд.

Львівська митниця Державної фіскальної служби направила на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що встановлено, що 18 травня 2016 року старшим державним інспектором відділу митного оформлення № 1 митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС Марко К.А. складено протокол про порушення митних правил № 1945/20910/16 відносно позивача.

Встановлено, що громадянином України ОСОБА_4 06 квітня 2015 року о 09 годин 38 хвилин, через пункт пропуску «Рава-Руська-Гребенне» Львівської митниці ДФС було ввезено на митну територію України автомобіль марки «Volkswagen Golf», VIN № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща).

Також встановлено, що 08 квітня 2015 року автомобіль вивезено до ВЕЗ «Крим» через КПВ «Каланчак» Херсонської митниці ДФС.

Пропуск ввезеного 06 квітня 2015 року о 09 годині 38 хвилин позивачем на митну територію України, автомобіля марки «Volkswagen Golf» здійснено у порядку, передбаченому нормами частини першої статті 381 Митного кодексу України в митному режимі «транзит», на строк, передбачений нормами статтею 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу 5 діб).

Заступником начальника Львівської митниці ДФС 22 червня 2016 року винесено постанову № 1945/20910/16 в справі про порушення митних правил, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Переглядаючи рішення, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій виходить з наступного.

Статтею 95 Митного кодексу України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частиною третьою статті 470 Митного кодексу України передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрату цих товарів, транспортних засобів, документів чи видачу їх без дозволу органу доходів і зборів, у вигляді накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини першої статті 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

У розумінні п.п.57, 59 частини першої статті 4 Митного кодексу України товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі; транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Однією з вимог до переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі транзиту, згідно положень п.3 частини першої статті 93 Митного кодексу України, є те, що вони повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до частини першої статті 460 Митного кодексу України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Скаржник касаційну скаргу обґрунтовує тим, що ним не із своєї волі не вивезено автомобіль марки «Volkswagen Golf» з території окупованого Криму, так як даний транспортний засіб потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. На його думку, зазначена обставина є непереборною силою. Крім того, не погоджується з тим, що при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції допущено порушення права на його захист. В обґрунтування вказаного зазначив, що скаржником 08 вересня 2016 року було направлено до суду апеляційної інстанції заяву про перенесення слухання справи в зв»язку з перебуванням на лікарняному. Тим самим суд апеляційної інстанції розглянув справу без ОСОБА_7 та його довірителя, чим позбавив можливості їх виступити у судовому засіданні з наданням належних доказів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженням скаржника та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п. 3.1 і 3,2 статті 3 Закону України від 12.08.2014 року «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» на території ВЕЗ «Крим» діє особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб, й у межах ВЕЗ «Крим» створюється вільна митна зона.

Пунктом 7.1. ст. 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» встановлено, що на фізичних осіб, які перетинають адміністративний кордон ВЕЗ «Крим» поширюється дія розділу ХІІ МК України.

Ввезення громадянами на ВЕЗ «Крим» транспортних засобів особистого користування, що були поміщенні в митний режим «транзит» не є завершенням таких режимів і не може вважатися виконанням громадянином зобов`язання про транзит транспортних засобів особистого користування.

Особливості виконання митних формальностей при поміщенні товарів у митні режими, передбачені Митним кодексом України, та під час перебування товарів у відповідному митному режимі визначені Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 657 від 31.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 жовтня 2012 за № 1669/21981 (далі - Порядок).

Відповідно до визначення у пункті 2 розділу VІІІ Порядку - аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв'язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи; документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Пунктом 3 розділу VІІІ Порядку визначено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до пункту 5 Порядку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Згідно пункту 6 Порядку, разом із заявою подаються, зокрема, документи, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку.

Скаржник зазначає, що був не в змозі вивезти у встановлений законодавством строк транспортний засіб, оскільки його автомобіль марки «Volkswagen Golf», VIN № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на території тимчасово окупованої території Криму. Тому вважає дану обставину непереборною силою.

Суд касаційної інстанції зазначає, що дана обставина не може вважатись непереборною силою, оскільки позивач не виконав вимоги статті 192 Митного кодексу України в частині термінового повідомлення найближчого органу доходів і зборів про обставини події та місцезнаходження транспортного засобу.

Отже, позивач в межах строку транзитного перевезення, встановленого для автомобільного транспорту, не здійснив його зворотного вивезення, не задекларував вказаного автомобіля в інший митний режим, до граничного терміну вивезення належним чином не повідомив митний орган, в зоні діяльності якого перебував транспортний засіб, про обставини, що унеможливлюють це вивезення, зокрема не подав заяви з відомостями, що надають можливість ідентифікувати транспортний засіб як такий, що перебував під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили, а також про місцезнаходження транспортного засобу.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що приймаючи спірну постанову в справі про порушення митних правил, митниця діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства. Підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає безпідставним твердження скаржника щодо неналежного повідомлення апеляційним судом про розгляд справи та відмови перенесення слухання справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до статті 34 цього Кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації.

Оскільки зворотне повідомлення на адресу суду не повернулось, судом апеляційної інстанції було повідомлено представника позивача - ОСОБА_8 телефонограмою про розгляд справи. Повноваження представника позивача підтверджуються витягом з договору № 3/16а про надання правової допомоги від 22 червня 2016 року та ордером серії НОМЕР_3 (а.с. 25 - 26).

Телефонограму про те, що розгляд даної справи відбудеться 08 вересня 2016 року о 12:00 годині прийняв ОСОБА_8 22 серпня 2016 року о 17 годині 20 хвилин. (а.с. 76)

Згідно норм частини другої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Скаржник на підтвердження своїх доводів додає до касаційної скарги роздруківку з електронної пошти про направлення на адресу апеляційного суду заяви про відкладення розгляду даної справи у зв»язку з його перебування на лікарняному. Проте не надає жодного доказу перебування ОСОБА_4 на лікарняному 08 вересня 2016 року.

Частиною другою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи та касаційної скарги, ОСОБА_4 не мав наміру надати жодного нового доказу на підтвердження своїх вимог. Тому прибуття позивача у судове засідання не вплинуло на вирішення справи судом апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, посилання скаржника на порушення його права на захист є безпідставним.

Таким чином, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі № 461/4333/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді