Справа № 804/1295/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 р. Справа № 804/1295/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Укртехпром» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису,-
Приватне підприємство «Укртехпром» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №21/4.9-4-21 від 19.02.2016 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в період з 16.02.2016 року по 19.02.2016 року Управлінням з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було проведено позапланову перевірку Приватного підприємства «Укртехпром», за результатами якої складено акт перевірки № 21/4.9-4 та припис №21/4.9-4-21 від 19.02.2016 року. Даним приписом ПП «Укртехпром» зобов`язано забезпечити додержання норм статті 119 КЗпП України та поновити на роботу ОСОБА_1 і сплатити йому середній заробіток за весь час його знаходження на військовій службі. Позивач вважає, що висновки, зроблені за результатами перевірки та викладені у акті № 21/4.9-4, а також припис №21/4.9-4-21 від 19.02.2016 року є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки в акті перевірки не доведена протиправність дій позивача; висновки перевірки не відповідають предмету перевірки; трудові відносини з ОСОБА_1 були припинені на підставі його заяви та сповіщення про призив ОСОБА_1 на військову службу з 18.03.2014р., отже відповідно до норм п.3 ст.36 КЗпП України (в редакції станом на момент звільнення) останнього було звільнено.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Подав до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та наявність клопотання від позивача про розгляд справи в письмовому провадженні, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Указом Президента України № 386/2011 від 06.04.2011 року затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці.
Відповідно до пункту 1 Положення № 386/2011 Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Як передбачено пунктом 3 Положення № 386/2011 одним із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю.
Підпунктом 1 пункту 4 Положення № 386/2011 встановлено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування законодавства про працю з питань трудових відносин, надання гарантій і компенсацій.
Згідно підпункту 5 пункту 6 Положення № 386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення) та законодавством про зайнятість.
Пунктом 7 Положення № 386/2011 передбачено, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Постановою Кабінету Міністрів України Про утворення територіальних органів Державної інспекції з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України № 100 від 11.02.2015 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, в тому числі і Управління Держпраці у Хмельницькій області.
Відповідно до частин 1, 2, 3 Порядку N 390 від 02.07.2012 року, він встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року N 1985-IV, та N 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року N 1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року N 1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб`єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)", Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року N 386.
Право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов`язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.
Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.
Відповідно до частини 6 статті 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.
Судом встановлено, що у період з 16.02.2016 року по 19.02.2016 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на підставі наказу №81П від 15.02.2016 року та направлення на перевірку №13 від 16.02.2016 року було проведено позапланову перевірку додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування ПП «Укртехпром», за результатами якої складено акт перевірки №21/4.9-4.
В акті перевірки зазначено про порушення ПП «Укртехпром» вимог чинного трудового законодавства, а саме: ст.119 Кодексу законів про працю України, зокрема, невиплати середнього заробітку працівнику ОСОБА_1 , якого було призвано на військову службу під час мобілізації до Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у період з 18.03.2014р. по 04.03.2015р.
19.02.2016 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис №21/4.9-4-21, яким ПП «Укртехпром» приписано забезпечити додержання норм статті 119 Кодексу законів про працю України; поновити на роботу ОСОБА_1 та сплатити йому середній заробіток за весь час його знаходження на військовій службі; письмово повідомити про виконання вимог припису.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Вказаним рішенням також встановлено, що відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (в редакції Закону України від 20 травня 2014 року N 1275-VII) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України» від 20.05.2014 року № 1275-VIIдію, зокрема ч.3 ст. 119 КЗпП України поширено на громадян, які починаючи з 18.03.2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
З урахуванням вказаних змін Державною інспекцією України з питань праці 17.06.2014 р. надано роз`яснення, з якого вбачається, що всі працівники, які були звільнені з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Законом N1275. Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до трудової книжки (за її наявності на підприємстві, в установі, організації) та особової справи (особової картки) працівника. Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобов`язаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із долученням копії наказу. Починаючи з дати звільнення працівнику також має бути нарахована середня заробітна плата без нарахування податків та єдиного соціального внеску. Відмова роботодавця від скасування наказу про звільнення працівника у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації та/або невиплата середньої заробітної плати є порушенням законодавства про працю і тягне за собою відповідальність, передбачену законодавством (кримінальну, адміністративну та дисциплінарну).
Відповідно до ч.2 ст.39 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53,частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Згідно ч.ч.3,4 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Таким чином судом встановлено, що припинення трудового договору та звільнення працівника з роботи у зв`язку з його призовом на строкову військову службу проведено позивачем неправомірно.
За таких обставин припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №21/4.9-4-21 від 19.02.2016р. є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Укртехпром» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції з одночасним її направленням до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.А. Гончарова