Справа № 813/2073/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року № 813/2073/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

судді Гулика А.Г.,

судді Грень Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті про стягнення неотриманого грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України, відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті (далі УМВС України на залізничному транспорті, відповідач 2) з вимогами, враховуючи заяву про внесення змін до адміністративного позову від 05.07.2017 року: стягнути із Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті за рахунок видатків, затверджених для Національної поліції України в користь ОСОБА_1: а) недоотримане грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 08.03.2008 року по 23.09.2008 року в сумі 33359,88 грн.;

б) неотримане грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 24.09.2008 року по 30.09.2008 року в сумі 1976,52 грн.;

в) 420,60 грн. утриманого військового збору із грошового забезпечення, нарахованого за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року.

Ухвалою судді від 12.06.2017 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

21.09.2017 року на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті за рахунок видатків, затверджених для Національної поліції України в користь ОСОБА_1: а) недоотримане грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 08.03.2008 року по 23.09.2008 року в сумі 33359,88 грн.; б) неотримане грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 24.09.2008 року по 30.09.2009 року в сумі 1976,52 грн.; в) 420,60 грн. утриманого військового збору із грошового забезпечення, нарахованого за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 01.10.2008 року по 29.05.2009 року;

- стягнути із Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті за рахунок видатків, затверджених для Національної поліції України в користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 63428,84 грн., нарахованої із неотриманого грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 08.03.2008 року по 23.09.2008 року та неотриманого грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 24.09.2008 року по 30.09.2009 року.

Вказані уточненні були прийняті судом протокольною ухвалою в судовому засіданні від 02.10.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при його звільненні йому було не виплачено грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 24.09.2008 року по 30.09.2009 року, а за період з 08.03.2008 року по 23.09.2008 року виплачено у заниженому розмірі. Крім того, позивач наголосив, що відповідачем було неправомірно утримано військовий збір із грошового забезпечення, нарахованого за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 01.10.2008 року по 29.05.2009 року. Також позивач зазначив, що у зв'язку із суттєвою затримкою у виплаті грошового забезпечення, йому належить виплата компенсації відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. З огляду на вказане, позивач просив позовні вимоги у даній справі задовольнити повністю.

На заперечення позовних вимог від відповідача МВС України надішли письмові заперечення, в яких зазначається, що судом уже було встановлено відсутність порушень суб'єкта владних повноважень в публічно правових відносинах при звільненні позивача 07.03.2008 року. Тому на переконання відповідача у позивача відсутні права, які підлягають захисту після цієї дати. Правомірність звільнення позивача з органів внутрішніх справ з 07.03.2008 року встановлена у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2010 року. Проте, позивач жодного разу не зазначив ні в цьому, ні в інших ініційованих ним судових спорах про судове рішення, яке набрало законної сили та має істотне значення для встановлення судом фактичних правовідносин між позивачем та відповідачами. З огляду на викладене, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Від відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті на адресу суду надійшли письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що позивач припинив публічну службу 07.03.2008 року, що підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили. У зв'язку з чим, будь які вимоги позивача щодо стягнення грошового забезпечення за період після 07.03.2008 року є безпідставними та законодавчо необґрунтованими. У зв'язку з наведеним, представник відповідача у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов та просив суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що наказом Управління МВС України на залізничному транспорті від 27.08.2005 року № 1 о/с позивач з 18.06.2005 року був призначений на посаду начальника відділу по обслуговуванню Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті.

Згідно з наказом Управління МВС України на залізничному транспорті від 29.10.2007 року № 172 о/с позивача було звільнено із зазначеної посади та зараховано у розпорядження Управління МВС України на залізничному транспорті.

Наказом від 07.03.2008 року № 442 о/с полковника міліції ОСОБА_1, який перебував в розпорядженні УМВС на залізничному транспорті за посадою начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС на транспорті, звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі цього наказу, було видано наказ УМВС на залізничному транспорті від 13.03.2008 року № 31 о/с аналогічного змісту.

В подальшому, наказом МВС від 19.05.2008 року № 872 о/с було внесено зміни до наказу МВС від 07.03.2008 року № 442 о/с та пункт про звільнення ОСОБА_1 було викладено в наступній редакції "полковника міліції ОСОБА_1 (Н 586218), начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС на транспорті".

Не погоджуючись із звільненням, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Яворівського районного суду Львівської області.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 01.10.2008 року у справі № 2а-299/2008 за позовом ОСОБА_1 до МВС України про визнання протиправним та скасування наказу МВС України № 442 о/с від 07.03.2008 року із змінами і доповненнями в частині звільнення з органів внутрішніх справ України, поновлення на службі в органах внутрішніх справ України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовні вимоги було задоволено повністю.

Так, вказаним рішенням було визнано протиправним та скасовано наказ МВС України від 07.03.2008 року № 442 о/с зі змінами, внесеними наказом МВС України від 19.05.2008 року № 872 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. Позивача було поновлено на службі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника відділу по обслуговуванню Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті. Вирішено стягнути з МВС України в користь позивача 39711 грн. 36 коп. заробітку за час вимушеного прогулу. Постанову суду в частині поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ України на посаді начальника відділу по обслуговуванню Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті та стягнення грошового забезпечення в межах суми платежу за один місяць було допущено до негайного виконання.

На виконання постанови Яворівського районного суду Львівської області від 01.10.2008 року у справі № 2а-299/2008, в частині, яка підлягала негайному виконанню, МВС України прийнято наказ від 23.12.2008 року № 1957 о/с "По особовому складу", яким скасовано пункт наказу МВС України від 07.03.2008 року № 442 о/с зі змінами, внесеними наказом МВС України від 19.05.2008 року № 872 о/с, в частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 (Н-586218) з органів внутрішніх справ України. Вирішено поновити полковника міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті.

Постанова Яворівського районного суду Львівської області від 01.10.2008 року у справі № 2а-299/2008 була оскаржена МВС до Львівського апеляційного адміністративного суду.

В подальшому, на підставі рапорту ОСОБА_1 від 07.04.2009 року та подання Управління МВС України на залізничному транспорті, МВС України було винесено наказ від 29.05.2009 року за № 1153 о/с, яким позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у відставку (із зняттям з військового обліку) за п. 65 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з посади начальника відділу по обслуговуванню Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті.

Позивач вважаючи, що йому не виплачено грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 24.09.2008 року по 30.09.2009 року та не в повному обсязі виплачено грошове забезпечення за період з 08.03.2008 року по 23.09.2008 року, звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні даної справи, суд враховує наступне.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано положення ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як уже зазначалося, постановою Яворівського районного суду Львівської області від 01.10.2008 року у справі № 2а-299/2008 за позовом ОСОБА_1 до МВС України про визнання протиправним та скасування наказу МВС України № 442 о/с від 07.03.2008 року із змінами і доповненнями в частині звільнення з органів внутрішніх справ України, поновлення на службі в органах внутрішніх справ України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 39711, 36 грн., позовні вимоги було задоволено повністю.

Вимушеним прогулом згідно вказаного рішення вважався період з 07.03.2008 року і до часу постановлення судового рішення, тобто на 30.09.2008 року.

Проте, судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2010 року у справі № 73638/09/9104 постанову Яворівського районного суду Львівської області від 01.10.2008 року у справі № 2-а-299/08 було скасовано та прийнято нову, якою у задоволені позову було відмовлено.

Таким чином, Львівський апеляційний адміністративний суд констатував правомірність звільнення позивача з органів внутрішніх справ з 07.03.2008 року.

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2010 року у справі № 73638/09/9104, МВС України було приведено у відповідність усі правові акти індивідуальної дії щодо ОСОБА_1

Так, наказом МВС № 733 о/с від 26.07.2017 року було скасовано наказ МВС від 23.12.2008 року № 1957 о/с, яким скасовано пункт наказу МВС від 07.03.2008 року № 442 о/с (зі змінами, внесеними наказом МВС від 19.05.2008 року № 872 о/с) в частині звільнення ОСОБА_1 (Н-586218) з органів внутрішніх справ та яким поновлено його в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті, а також скасовано наказ МВС від 29.05.2009 року № 1153 о/с у частині звільнення позивача відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з органів внутрішніх справ у відставку (із зняттям з військового обліку) за п. 65 "а" (за віком) полковника міліції ОСОБА_1 (Н-586218), начальника відділу по обслуговуванню Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті.

Крім того, на виконання зазначеного рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2010 року у справі № 73638/09/9104 та у зв'язку із скасуванням наказом МВС від 26.07.2017 року № 733 о/с наказу МВС від 23.12.20008 року № 1957 о/с, яким скасовано пункт наказу МВС від 07.03.2008 року № 422 о/с (зі змінами, внесеними наказом МВС від 19.05.2008 року № 872 о/с) у частині звільнення ОСОБА_1 (Н-586218) з органів внутрішніх справ та яким поновлено його в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті, скасовано наказ Управління МВС на залізничному транспорті від 26.12.2008 року № 188 о/с (зі змінами, внесеними наказом Управління МВС України на залізничному транспорті від 20.01.2009 року № 4 о/с), яким скасовано пункт наказу Управління МВС України на залізничному транспорті від 13.03.2008 року № 31 о/с у частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 від 13.03.2008 року № 31 о/с у частині звільнення полковника міліції ОСОБА_1 (Н-586218) з органів внутрішніх справ та яким його поновлено в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління МВС України на залізничному транспорті.

Отже, моментом припинення служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ є 07.03.2008 року.

Вказаний юридичний факт чітко визначений у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2010 року у справі № 73638/09/9104.

Тому, суд критично ставиться до вимог позивача про стягнення з відповідачів грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 08.03.2008 року по 23.09.2008 року та з 24.09.2008 року по 30.09.2009 року. Період з 08.03.2008 року по 30.09.2008 року вважався періодом вимушеного прогулу згідно скасованої постанови Яворівського районного суду Львівської області від 01.10.2008 року у справі № 2а 299/2008, якою в користь позивача з Міністерства внутрішніх справ було стягнено заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39711, 36 грн.

Суд зазначає, що позивачем та представником відповідачів в судовому засіданні не заперечувалося того, що ОСОБА_1 з 07.03.2008 року по 30.09.2008 року не здійснював та не міг здійснювати службових обов'язків у зв'язку із звільненням з органів внутрішніх справ.

Тому, враховуючи наведене, а також те, що на даний час вищевказана постанова є скасована постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2010 року у справі № 73638/09/9104, суд дійшов переконання, що жодних підстав для стягнення з користь позивача грошового забезпечення за вказаний ним період немає.

Щодо періоду після 01.10.2008 року по 30.09.2009 року суд зазначає наступне.

Стягнення в користь позивача грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ за період з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в загальній сумі 33 971,55 грн. уже було предметом розгляду в адміністративній справі № 813/1484/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті про стягнення грошового забезпечення та виплату компенсації втрати частини доходів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 року у справі 813/1484/16 у задоволенні позовної вимоги щодо неотриманого грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в загальній сумі 33 971,55 грн., було відмовлено повністю.

Відмова позивачу у задоволенні цієї вимоги була обумовлена тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.06.2011 року у справі №2а-6239/09/1370 зокрема, уже зобов'язувалося Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті нарахувати та виплатити на користь позивача грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Судом було встановлено, що розмір грошової забезпечення, що мав бути нарахований та виплачений позивачу за період з 01.10.2008 по 29.05.2009 року з урахуванням податків та обовязкових платежів складає 27619,43 грн., а не 33971,55 грн.

У вказаному рішенні було підтверджено фактичну виплату грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ за період з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року в сумі 27619,43 грн., з утриманням 1,5 % військового збору.

Крім того, у цьому ж рішенні було підтверджено правомірність сплати розміру грошового забезпечення за період з 01.10.2008 року по 29.05.2009 року з урахуванням 1,5 відсотки військового збору (420,00 грн.).

Суд звертає увагу, що позивач не оскаржував розміру утриманого військового збору з розміру виплаченого грошового забезпечення при поданні апеляційної скарги на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2017 року у справі 813/1484/16.

Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 року та набрала законної сили.

Щодо стягнення неотриманого грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 29.05.2009 року по 30.09.2009 року, суд зазначає, що позивач у своїй заяві про збільшення позовних вимог від 21.09.2017 року не навів жодного обґрунтування вимоги про стягнення з відповідачів неотриманого грошового забезпечення за вищевказаний період.

Як уже зазначалося, позивач вважається звільненим з органів внутрішніх справ з 07.03.2008 року, в період з 29.05.2009 року по 30.09.2009 року в органах внутрішніх справ не працював, відтак відсутні будь які підстави для стягнення з відповідачів в користь позивача грошового забезпечення за цей період.

Отже, підсумовую наведене, суд дійшов висновку, що жодних підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог немає.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачів компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період із 08.03.2008 року по 23.09.2008 року та неотриманого грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ із 24.09.2008 року по 30.09.2009 року, суд зазначає таке.

При обґрунтуванні цієї вимоги позивач покликається на норми Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ від 19.10.2000 року (далі Закон №2050-ІІІ) та постанову Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" № 159 від 21.02.2001 року (далі Порядок № 159).

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, тобто періодичні виплати.

Виплата грошового забезпечення позивача за рішенням суду є дією разовою, і вичерпується виконанням рішенням суду, котрим стягнуто кошти.

Крім того, серед переліку об'єктів, що підлягають компенсації визначеного Законом №2050-ІІІ відсутній такий об'єкт компенсації, як виплати грошових коштів, призначених за рішенням суду.

Таким чином, враховуючи відсутність правового обґрунтування заявленої вимоги про компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за рішенням суду та відмова позивачу у задоволенні вимог про стягнення грошового забезпечення за вказаний ним період, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даної вимоги.

Суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ст. 255 КАС України, постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, являється ознакою складу злочину передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України як невиконання судового рішення.

Також, згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

У справі "Пономарьов проти України", а саме в п. 40 рішення від 03.04.2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Зважаючи на наведені вище обставини, суд вважає, що дії відповідача відповідають вимогам, встановленим ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України.

Тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що жодних підстав для задоволення позовних вимог у даній справі немає.

У зв'язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Гулик А.Г.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06 жовтня 2017 року.