Справа № 826/4733/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 серпня 2017 року № 826/4733/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Полюс»
ДоГоловного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Полюс» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.03.2017 року №№ , , .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податку на додану вартість та податку на прибуток є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2017 відповідачем на підставі акта перевірки № 27/26-15-14-07-02-10/19029704 від 28.02.2017, прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- , яким позивачу за порушення п.п.185.1, 186.2.2, 188.1, 189.1, 198.1, 198.3, 198.5 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» всього в сумі 1 146 207,50 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 916 966 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 229 241,50 грн.

- , яким позивачу за порушення п.п.14.1.27, 14.1.36, 135.1, 135.2, 137.1, 138.1.1, 138.1.4, 138.6, 138.8, 138.10, 134.1.1, 138.3.1 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» всього в сумі 85 012,70 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 74 621 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 10 391,70 грн;

- , яким позивачу за порушення п.85.2 Податкового кодексу України (не надання до перевірки витребуваних документів) визначено штраф в сумі 510 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових запереченнях відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах: 1) не включення позивачем до доходу від операційної діяльності, доходу від безоплатно наданих в оренду основних засобів (меблі, офісна техніка, тощо), що також призвело до заниження ПДВ в цій частині; 2) неправомірного нарахування позивачем амортизації основних засобів, які знаходяться в м. Севастополь та включення такої амортизації до витрат за період з 01.01.2014 - 31.12.2015; 3) неправомірного нарахування та включення позивачем до витрат видатків на утримання таких основних засобів, що знаходяться в м. Севастополі, що також призвело до неправомірного формування податкового кредиту в цій частині; 4) порушення позивачем п.198.5 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання на суму 562 190 грн; 5) неправомірного формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ПрАТ «Вишгородсільрибгосп» та ПрАТ «Мостобудівне управління-3», внаслідок неможливості ідентифікувати під час проведення перевірки, які витрати пов'язані з капітальним будівництвом необоротних активів (основних засобів).

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю оскаржуваних ППР, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до класифікації видів господарської діяльності, ПАТ «Полюс» надає в оренду й експлуатацію власне чи орендоване нерухоме майно (код КВЕД 68.20).

На підставі Договорів оренди нежитлових приміщень, Орендодавець (ПАТ «Полюс») надає в орендне користування нежитлові приміщення. Так, в перевіряємому періоді були укладені ряд договорів Позивача з Орендарями - ТОВ «Глобал Капітал», ФОП «ОСОБА_7», ТОВ «Солодкий замок», ФОП ОСОБА_5., ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_1, ТОВ «Знахідка» та ФОП ОСОБА_4

Відповідно до договорів оренди нежитлових приміщень, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в тимчасове, строкове, платне користування нежитлове приміщення. Сторони погодили вартість за користування орендованим приміщенням. Після підписання Договору оренди, Орендодавець передає орендоване приміщення по Акту приймання-передачі (додаток до Договору). В акті приймання-передачі також зазначається перелік меблів, обладнання, що знаходиться в орендному приміщенні та яке повертається разом з приміщенням після закінчення строку дії договору.

Суть спору в даній частині полягає в тому, що, оскільки в договорах оренди не зазначена окремо орендна плата за користування меблями, обладнанням, що знаходяться в наданих в оренду приміщенням, то, на переконання контролюючого органу, ПАТ «Полюс» безоплатно надано послуги по оренді основних засобів (меблів, обладнання, тощо) вказаним вище контрагентам в розмірі 137 590,00 гривень (в 2014 р. - 79248,00 грн. та в 2015 р. на суму - 58 342,00 грн).

Втім, контролюючим органом залишено поза увагою, що відповідно до змісту договорів оренди, майно, зазначене в додатку до кожного окремого договору, передано разом з Приміщенням, є його невід'ємною частиною. Орендна плата визначена в договорі нежитлового приміщення та включає і ті умови, що в приміщенні знаходиться майно.

Як встановлено ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно п. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 1 ст. 762 ЦКУ, визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Разом з цим, питання надання майна однією стороною другій на безоплатній основі регулюється п.1 статтею 827 Цивільного кодексу України, де зазначено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Частиною 2 ст. 828 ЦКУ визначено, що Договір позички між юридичними особами, а також між юридичною та фізичною особою укладається у письмовій формі.

В матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та контрагентами-орендарями договорів позички.

В той же час, відповідно до затвердженого Положення про ціноутворення Публічного акціонерного товариства «Полюс», наказів №54 від 30.12.2013; №41 від 25.12.2014 p., під час розрахунку базової ціни орендної плати кожного об'єкта враховуються такі чинники, як, в тому числі: наявність майна (інвентаря і обладнання) в приміщенні, що відображається в акті приймання-передачі до договору оренди.

Враховуючи зазначене, оскільки під час укладення договорів оренди, позивачем та контрагентами-орендарями дотримано вимоги ч.1 ст.284, ст. 286 ГК України, ч.1 ст. 762 ЦК України; відповідачем не надано доказів укладення між позивачем і контрагентами договорів позички; Положенням про ціноутворення Позивача передбачено надбавку та врахування чинників наявності майна в приміщенні, суд приходить до висновку про те, що позивачем не занижено дохід за вказаними господарськими операціями, адже у вартість користування орендованим приміщенням входить орендна плата за приміщення разом із майном (меблями, обладнанням).

Відтак, доводи контролюючого органу про не включення позивачем до доходу від операційної діяльності, доходу від безоплатно наданих в оренду основних засобів (меблі, офісна техніка, тощо), що також призвело до заниження ПДВ в цій частині, є необґрунтованими та судом відхиляються.

Стосовно доводів контролюючого органу про неправомірне нарахування позивачем амортизації основних засобів, які знаходяться в м. Севастополь та включення такої амортизації до витрат за період з 01.01.2014 - 31.12.2015, Суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в перевіряємому періоді на балансі ПАТ «Полюс» (рахунок 10 «Основні засоби», субрахунки 103 «Будівлі та споруди», 104 «Машини та обладнання» та 106 «Інструменти, прилади та інвентар») обліковуються: Апартаменти № 160 та №162а, розташовані в м. Севастополь, а також дивани «Мілан», комплекти меблів «Каріббієн», кондиціонери GREEN GWHN 18BCNK, крісла «Мілан», набори кухонні з вбудованою технікою, пилососи SAMSUNG VC-C6650H3K, столи Явір-2, телевізори Philips, холодильники SAMSUNG RT-30GCMB1, шезлонги, що знаходяться в апартаментах в м. Севастополь.

Як зазначає відповідач в акті перевірки та не заперечується позивачем, вищезазначені основні засоби ПАТ «Полюс» протягом 2014 - 2015 років не використовував для провадження господарської діяльності шляхом здачі в оренду чи іншого використання в зв'язку з тимчасовою окупацією в 2014-2015 роках півострова Крим.

Між тим, ПАТ «Полюс» нараховував та включав до складу адміністративних витрат амортизацію вищезазначених основних засобів, загальна сума амортизації основних засобів, нарахованої, в податковому обліку за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 склала 216 369,0 грн.

На переконання контролюючого органу, оскільки позивач не здавав в оренду вказані вище апартаменти з ОЗ, останній позбавлений можливості нараховувати на них (ОЗ) амортизацію.

Дані доводи відповідача є помилковими, з урахуванням наступного.

Позивач веде власний бухгалтерський облік на основі, в міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (МСБО) та П(с)БО.

МСБО 16 «Основні засоби» не передбачає призупинення нарахування амортизації об'єкта ОЗ у випадку, якщо такий об'єкт не використовують або він вибуває з активного використання (§ 55).

Відповідно до п.4 П(с)БО 7 амортизацією є систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації). Вартість, що амортизується, в свою чергу - первісна або переоцінена вартість необоротних активів за вирахуванням їх ліквідаційної вартості.

Суть амортизації полягає в тому, що для відшкодування вартості зношеної частини основних фондів підприємства відраховують певні суми грошей відповідно до розмірів їх зносу (фізичного та морального), які включають до собівартості новоствореної продукції (послуг). Ці відрахування і є амортизацією. Після реалізації створеної продукції (надання послуг) частина грошової суми, що відповідає перенесеній вартості основних фондів, відокремлюється і накопичується до повної величини, яка відповідає первісній вартості основних фондів. Накопичені амортизаційні є джерелом відновлення основних фондів.

Відповідно до п. 14.1.27 ПК України (виключений з ПК України з 01.01.2015) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно абз. в) пп.138.10.2 Податкового кодексу України, амортизація є однією із складових інших витрат підприємства.

Разом з цим, Податковий кодекс України не містить в собі норм, які забороняють платнику податків нараховувати амортизацію на основні засоби, які тимчасово не використовуються платником податку в зв'язку з їх знаходженням та тимчасово окупованій РФ території АР Крим. При цьому, на переконання суду, навіть у випадку не здавання в оренду апартаментів з основними засобами, з причин тимчасової окупації АР Крим, вказані основні засоби за цей час в будь-якому випадку втрачають частину своєї первинної вартості (морально зношуються), а відтак, для забезпечення можливості їх нормального використання після припинення окупації АР Крим, позивач цілком обґрунтовано нараховував амортизацію ОЗ в перевіряємому періоді.

До того, норма п.14.1.27 втратила чинність з 01.01.2015, в той час як контролюючий орган, посилаючись на дану норму, вважає неправомірним нарахування позивачем амортизації на ОЗ, в тому числі, в 2015 році.

Враховуючи зазначене, доводи контролюючого органу в цій частині є помилковими.

Надаючи правову оцінку доводам контролюючого органу з приводу неправомірного нарахування та включення позивачем до витрат видатків на утримання основних засобів, що знаходяться в м. Севастополі, що також призвело до неправомірного формування податкового кредиту в цій частині, Суд зазначає наступне.

В перевіряємому періоді ПАТ «Полюс» укладено з ТОВ Науково-виробнича фірма «Реле» договір № 107-160,162 а/К від 03.01.2013 про надання послуг з обслуговування будинку в місті Севастополі. Протягом перевіряємого періоду ПАТ «Полюс» відносило на адміністративні витрати вартість комунальних послуг (електроенергія, опалення вода, тощо) та послуг по утриманню прибудинкової території апартаментів № 160 та 162а, розташованих в м. Севастополь.

В даному випадку, як і в попередньому, позиція контролюючого органу зводиться до того, що оскільки позивач апартаменти в оренду не здавав, то він позбавлений можливості відносити до адміністративних витрат, витрати на електроенергію, опалення, тощо по вказаним апартаментам.

При цьому, контролюючий орган посилається на порушення позивачем п.144.3 ПК України.

Суд критично ставиться до такої правової позицію контролюючого органу.

По-перше, Суд приймає до уваги те, що фактичність надання позивачу послуг з отримання апартаментів, контролюючим органом не заперечується та не ставиться під сумнів з посиланням на належні та допустимі докази.

По-друге, Відповідно до п. 144.3 ст. 144 Податкового кодексу України, не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел фінансування: витрати на придбання/самостійне виготовлення та ремонт, а також на реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів. Термін «невиробничі основні засоби» означає необоротні матеріальні активи, які не використовуються в господарській діяльності платника податку.

Предмет договору про надання послуг з обслуговування апартаментів між ПАТ «Полюс» і ТОВ «Науково-виробнича фірма «Реле» та утримання прибудинкової території апартаментів №160 та 162а, розташованих в м. Севастополь не відноситься до переліку, зазначеного в вищезазначеному п. 144.3, а отже, ПАТ «Полюс» мало включити до складу адміністративних витрат витрати на отримання зазначених послуг.

Враховуючи зазначене, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Стосовно доводів контролюючого органу про порушення позивачем п.198.5 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з ПДВ на суму 562 190 грн, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Актом перевірки (стор. 49) визначено порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України - заниження податкового зобов'язання на суму 562 190,00 грн на підставі не використання в господарській діяльності шляхом здачі в оренду основних засобів (меблі, кондиціонери, крісла, кухонна техніка тощо), які знаходяться в апартаментах №160 та №162А в м. Севастополь.

В даному випадку відповідач посилається на пункт 26 підрозділу 10 розділу XX Кодексу на період дії Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з урахуванням особливостей застосування Кодексу, Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (Закон №1636).

Згідно з пунктом 3.2. статті 3 Закону №1636, у межах ВЕЗ «Крим» створено вільну митну зону, що за своїм функціональним типом є одночасно вільною митною зоною комерційного, сервісного та промислового типу згідно із ст.430 Митного кодексу України. У свою чергу, відповідно до ст.9 Митного кодексу України, для цілей застосування положень розділів V і IX Митного кодексу України території вільних митних зон вважаються такими, що знаходяться поза межами митної території України.

Таким чином, податковий орган робить висновок, що при здійсненні платниками податку операцій з відчуження об'єктів основних засобів, місцем розташування яких відповідно до п.186.1-186.4 ст.186 Кодексу є територія ВЕЗ «Крим», податок на додану вартість не справляється, тобто за цими операціями у резидента - платника ПДВ не виникає об'єкт оподаткування ПДВ (незалежно від того хто є покупцем - резидент чи нерезидент).

Дані висновку контролюючого органу є помилковими.

Так, протягом 2014-2015 років об'єкт з основними засобами не використовувалися в неоподаткованих операціях, а згідно з абз.2 пп. «г», п.198.5 Податкового кодексу України, з метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Оскільки в рамках спірних правовідносин контролюючим органом, в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України, не доведено факту використання основних засобів в неоподаткованих операціях, підтвердженого первинними документами, то доводи відповідача щодо необхідності нарахування зобов'язань з ПДВ на залишкову вартість основних засобів є неправомірними.

Посилання контролюючого органу на неправомірне формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ПрАТ «Вишгородсільрибгосп» та ПрАТ «Мостобудівне управління-3», внаслідок неможливості ідентифікувати під час проведення перевірки, які витрати пов'язані з капітальним будівництвом необоротних активів (основних засобів), судом відхиляються, враховуючи наступне.

Розділом 3.2.2. (стор. 57) Акту перевірки «Податковий кредит» встановлено, що ПАТ «Полюс» (Замовник) укладено з ПрАТ «Вишгородсільрибгосп» (Виконавець) договори:

№2 від 22.07.2015, відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов'язання за завданням Замовника надавати послуги транспортними засобами та землерийно-планувальними механізмами, які є цього власністю, разом з екіпажем для виконання земляних робіт об'ємом 17500 м. куб. на приватному об'єкті Замовника;

№ 5 від 20.11.2015, згідно якого виконавець зобов'язується надавати послуги транспортними засобами та землерийно-планувальними механізмами, які є його власністю, разом з екіпажем для розчистки меліоративних каналів на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Виконання вказаних договорів відповідачем не заперечується та підтверджується копіями актів виконаних робіт та виписаними Виконавцем податковими накладними.

Також, в перевіряємому періоді ПАТ «Полюс» (Замовник) укладено з ПрАТ «Мостобудівне управління-3» (Виконавець) договір № 22/07/2015 від 22.06.2015, згідно якого Замовник доручає, а Виконавець межах договірної ціни власними та залученими силами і засобами виконує роботи (послуги) по облаштуванню переходу до земельних ділянок, що належать ПАТ «Полюс» на правах власності в с. Сувид Вишгородського району Київської області.

Виконання умов даного договору, як слідує з акту перевірки, контролюючим органом також не заперечується та підтверджується копіями актів виконаних робіт.

Тобто, акт перевірки не містить в собі висновків про «безтоварність» зазначених вище господарських взаємовідносин.

ПАТ «Полюс» суми ПДВ по взаємовідносинам з ПрАТ «Вишгородсільрибгосп» в розмірі 73 750,00грн та ПрАТ «Мостобудівне управління-3» в розмірі 145 000,00грн. віднесено до складу податкового кредиту відповідних періодів.

Підставою для висновку посадової особи контролюючого органу про відсутність у позивача права на податковий кредит по вказаним господарським операціям, стало те, що ПАТ «Полюс» не надано документи які вимагалися в запиті №3 від 21.02.2017р., а саме: Проект будівництва по землям (40 Га (загальна площа земель, що перебувають у власності позивача), розташованим у с. Сувид, Вишгородського району Київської області, а надано лише проект стайні на 4 Га.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає помилковими вказані доводи контролюючого органу, адже в перевіряємому періоді проекту будівництва по землям (40 Га) фізично не існувало, а землевпорядні роботи виконувались у чіткій відповідності до Проекту стайні на 4 га, який наявний в матеріалах справи (а.с. 110-121 том 2) та надавався позивачем до перевірки (ст. 61 Акту).

Тобто, відповідач збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з ПДВ за відсутність документів, яких не існувало. При цьому, представник відповідача не зміг послатись на жоден доказ фізичного існування Проекту на 40 Га, який би не був наданий позивачем.

Посилання представника відповідача в наданих письмових запереченнях на те, що згідно детального плану території земельної ділянки площею 4 га, видно, що канал та перехід не знаходяться на землях ТОВ «Полюс», а розташовані (правіше на схід, як встановлено судом) на території с. Сувид, а ні Судом, а ні Позивачем не заперечуються та під сумнів не ставляться, адже саме з метою доступу до своїх земельних ділянок позивачем і укладено договори на виконання робіт з ПрАТ «Вишгородсільрибгосп» і ПрАТ «Мостобудівне управління-3».

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні активи) у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, і також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Враховуючи надання позивачем проекту земельної ділянки площею 4 Га і отримання позивачем послуг щодо облаштування переходу цієї земельної ділянки; не веденням позивачем в перевіряємому періоді господарської діяльності на іншій частині земельних ділянок, що знаходяться в приватній власності позивача, суд приходить до висновку про існування причинно-наслідкового зв'язку між отриманими позивачем послугами за договорами з ПрАТ «Вишгородсільрибгосп» і ПрАТ «Мостобудівне управління-3» і господарською діяльністю позивача, внаслідок чого твердження контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту в цій частині є помилковими.

Відтак, податкові повідомлення-рішення , , є протиправними та підлягають скасуванню.

Податкове повідомлення-рішення , яким позивачу за порушення п.85.2 Податкового кодексу України (не надання до перевірки витребуваного Проекту будівництва по землям 40 Га), яким визначено штраф в сумі 510 грн, є протиправним та підлягає скасуванню, адже як встановлено вище судом, позивач не міг надати такого проекту у зв'язку з його відсутністю в перевіряємому періоді.

В порушення положень ст. 7, Глави 6, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.03.2017 року № , №, № Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Стягнути судові витрати в сумі 18 475 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят п'ять) грн 95 коп. на користь Приватного акціонерного товариства «Полюс» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Головного управління ДФС у місті Києві, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя П.О. Григорович