Справа № 815/2215/15
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2215/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування Наказу №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р.; поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р.; стягнення середнього заробітку, із застосуванням Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, за час вимушеного прогулу з 31.03.2015р. по день поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу прокуратури Одеської області; стягнення моральної шкоди в сумі 150000грн.; зобов'язання надати не відбуту частину відпустки у 2015р., тривалістю 59 календарних днів, з яких: за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки», та КЗпП України, з виплатою грошової суми, що передбачена при наданні відпустки, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2015р. у справі №815/2215/15 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, першого заступника прокурора Одеської області Етнаровича Віталія Володимировича, колишнього прокурора Одеської області Приза Андрія Андрійовича про визнання неправомірними дій, скасування наказу, та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016р. у справі №815/2215/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015року скасовано, ухвалено у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано Наказ виконуючого обов'язки прокурора Одеської області Етнаровича В.В. №764к від 30.03.2015р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 19.04.2017р. задоволено касаційні скарги ОСОБА_1, заступника прокурора Одеської області, скасовано Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2015р., та Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016р., справу №815/2215/15 направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

31.05.2017р. вищеозначена адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду. У позовній заяві позивач - ОСОБА_1, з урахуванням уточнень (від 25.07.2017р. вхід.№20927/17), просить суд визнати протиправним та скасувати Наказ Прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р.; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р.; стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, із застосуванням Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, за час вимушеного прогулу з 31.03.2015р. по день поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу прокуратури Одеської області; стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150000грн.; зобов'язати Прокуратуру Одеської області надати ОСОБА_1 не відбуту частину відпустки у 2015р., тривалістю 59 календарних днів, з яких: за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки», та КЗпП України, з виплатою грошової суми, що передбачена при наданні відпустки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Прокуратурою Одеської області, у порушення приписів ст.49-2 КЗпП України, позивачу - ОСОБА_1 не було запропоновано усіх наявних вакантних посад. Також, позивач наголошує, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2015р., залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015р., та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016р. у справі №815/857/15, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано Наказ прокурора Одеської області Приза А.А. від 31.01.2015року №313к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_1. Також, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2017р. у справі №815/5935/14 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015р., та залишено в силі Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р., якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано Наказ прокурора Одеської області №2077к від 03.09.2014року в частині оголошення догани начальнику другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшому раднику юстиції ОСОБА_1. Також, позивач стверджує, що упродовж роботи в органах прокуратури ОСОБА_1 не надано відпустки за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів. Окрім того, позивач стверджує, що його незаконне звільнення завдало ОСОБА_1 немайнових втрат, спричинених моральними (душевними) стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті. Крім того, за час роботи в органах прокуратури з липня 1987року позивача заохочено 18 разів, що свідчить про його ділові, та професійні навики, а саме: за сумлінну службу в органах прокуратури, високий професіоналізм, вагомий внесок у зміцнення законності прокурорами областей оголошувалися подяки, вручалась грошова премія, цінні подарунки, а Генеральним прокурором України оголошувались подяки з врученням нагрудних знаків «Подяка за довготривалу бездоганну службу в органах прокуратури», «Подяка за сумлінну службу в органах прокуратури», «Почесний працівник прокуратури України», та медалі «Ветеран прокуратури України».

Відповідач - Прокуратура Одеської області, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 27.04.2015р. вхід.№10371/15, від 09.06.2015р. вхід.№14250/15, від 02.02.2016р. вихід.№05/2-1515-16), та письмових поясненнях (від 12.07.2017р. вхід.№19862/17), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення спірного Наказу №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р., оскільки Наказом Генеральної прокуратури України від 22.12.2014року №167ш про удосконалення організації роботи прокуратури Одеської області, у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області скорочено посаду, яку обіймав позивач. У зв'язку з чим, та на виконання Наказу Генеральної прокуратури України від 22.12.2014року №167ш, Прокуратурою Одеської області прийнято Наказ від 26.01.2015р. №262к, яким ОСОБА_1 попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці Прокуратури Одеської області на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 27.03.2015р., та запропоновано 10 вакантних посад, з якими позивач ознайомився, однак згоди на призначення не надав. З метою подальшого працевлаштування, 18.03.2015р. ОСОБА_1 повторно письмово запропоновано 18 вакантних посад, які на вказану дату наявні у прокуратурі області, однак у період з 26.01.2015р. по 27.03.2015р. позивачем не надано згоди на жодну із запропонованих відповідачем вакантних посад. Також, відповідач зазначає, що звільнення ОСОБА_1 погоджено з профспілковим комітетом, на засідання якого позивач також запрошувався. Крім того, наказами Прокуратури Одеської області від 03.09.2014р. №2077к, та від 31.01.2015р. №313к позивач - ОСОБА_1, за неналежне виконання службових обов'язків, системні порушення в організації розгляду заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, та звернень громадян, досудового розслідування кримінальних проваджень, первинного обліку роботи, незабезпечення контролю за веденням діловодства у підпорядкованому структурному підрозділі, а також за неналежну профілактично-виховну роботу в очолюваному колективі, притягувався до дисциплінарної відповідальності, що відповідно позбавило можливості призначити його на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей Прокуратури Одеської області. Також, на думку відповідача, ОСОБА_1 до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому прокуратурою області як відповідачем у справі моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, тощо, а також не надано ґрунтовних пояснень з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 150000грн. Окрім того, начальником другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старшим радником юстиції ОСОБА_1 у повному обсязі використано щорічну відпустку за період з 24.07.2010р. по 24.07.2011р., про що свідчать Накази Прокуратури Одеської області від 23.09.2014р. №2249к, та від 14.11.2014р. №2659к. До того ж, Прокуратура Одеської області наголошує, що компенсацію невикористаної відпустки в сумі 61529,52грн. позивачу виплачено в повному обсязі 02.04.2015р.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що від позивача - ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання (вхід.№25774/17 від 19.09.2017р.) про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 30.03.2015р. на підставі Наказу Генерального прокурора України від 22.12.2014р. №167ш, попередження про вивільнення від 26.01.2015р., згоди профспілкового комітету (протокол від 10.03.2015р.) Прокуратурою Одеської області винесено Наказ №764к, за підписом в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В., яким старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області з 30.03.2015р. у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Не погодившись із Наказом Прокуратури Одеської області від 30.03.2015р. №764к, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.

Так, на думку суду, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Наказу Прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р.; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р.; стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробітку, із застосуванням Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, за час вимушеного прогулу з 31.03.2015р. по день поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу прокуратури Одеської області; стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 150000грн.; зобов'язання Прокуратури Одеської області надати ОСОБА_1 не відбуту частину відпустки у 2015р., тривалістю 59 календарних днів, з яких за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки», та КЗпП України, з виплатою грошової суми, що передбачена при наданні відпустки, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, з метою удосконалення організації роботи прокуратури Одеської області, з урахуванням ст.15 Закону України «Про прокуратуру», Генеральною прокуратурою України 22.12.2014р. прийнято Наказ №167ш, за підписом Генерального прокурора України Яреми В., яким скорочено у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області 2 посади та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, а саме: заступник начальника управління, начальник другого слідчого відділу. Встановлено у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 2 посади з відповідним фондом заробітної плати, а саме: заступник начальника управління - начальник другого слідчого відділу, та заступник начальника другого слідчого відділу.

З означеним Наказом Генеральної прокуратури України від 22.12.2014р. №167ш позивач - ОСОБА_1 ознайомлений 12.01.2015р, про що свідчить його особистий підпис на наявній у матеріалах справи, належним чином засвідченій копії вищевказаного Наказу.

На виконання Наказу Генерального прокурора України від 22.12.2014р. №167ш про удосконалення організації роботи прокуратури Одеської області, Прокуратурою Одеської області 26.01.2015р. винесено Наказ №262к, яким у зв'язку зі скороченням 1 посади, начальника другого слідчого відділу слідчого управління старшого радника юстиції ОСОБА_1 попереджено про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці Прокуратури Одеської області на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 27.03.2015р.

З вказаним Наказом Генеральної прокуратури України від 26.01.2015р. №262к позивач - ОСОБА_1 ознайомлений 26.01.2015р, про що свідчить його особистий підпис на наявній у матеріалах справи, належним чином засвідченій копії Наказу.

Судом з'ясовано, що прокурором Одеської області державним радником юстиції 3 класу Приз А. складено Попередження про вивільнення, у якому зазначено, що Наказом Генерального прокурора України від 22 грудня 2014року №167ш у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області скорочено посаду начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області, у зв'язку з чим, та відповідно до п.1 ч.1 ст.40, ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 попереджено про звільнення з займаної посади з огляду на зміни в організації виробництва і праці прокуратури Одеської області з 27 березня 2015року. Також, з метою подальшого працевлаштування ОСОБА_1 запропоновано наступні вакантні посади: прокурор організаційно-методичного відділу управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні (оклад 1597 гривень); прокурор відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (оклад 1597 гривень); старший прокурор Ізмаїльської міжрайонної прокуратури (оклад 1444 гривень); прокурор Котовської міжрайонної прокуратури (оклад 1379 гривень); прокурор прокуратури Кілійського району (оклад 1314 гривень); прокурор прокуратури Комінтернівського району (оклад 1314 гривень); прокурор прокуратури Роздільнянського району (оклад 1314 гривень); та вакантні посади на період відпустки для догляду за дитиною: старший прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення на період відпустки ОСОБА_5. до 30.11.2016р. (оклад 1667 гривень); прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення на період відпустки ОСОБА_6 до 22.08.2016р. (оклад 1597 гривень); прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах на період відпустки ОСОБА_7 до 13.01.2017р. (оклад 1597 гривень).

З вищевказаним Попередженням про вивільнення начальник другого слідчого відділу слідчого управління старший радник юстиції, ОСОБА_1 ознайомлений 26.01.2015р., про що свідчить його особистий підпис на наявній у матеріалах справи належним чином засвідченій копії означеного Попередження.

Судом з'ясовано, що начальником другого слідчого відділу прокуратури області старшим радником юстиції ОСОБА_1 на ім»я Прокурора Одеської області державного радника юстиції 3 класу Приз А.А. був поданий Рапорт щодо надання невикористаної відпустки від 09.02.2015р., у якому позивачем зазначено, що Наказом №262к від 26.01.2015р. його попереджено про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці Прокуратури Одеської області на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з 27.03.2015р., а тому він має право на отримання невикористаної відпустки.

За результатами розгляду вказаного Рапорту щодо надання начальнику другого слідчого відділу прокуратури області старшим радником юстиції ОСОБА_1 невикористаної відпустки від 09.02.2015р., Прокурором Одеської області державним радником юстиції 3 класу Приз А. на ім»я позивача надіслано Лист від 03.03.2015р. №2569вн-15, яким адресата повідомлено, що з метою надання невикористаної відпустки з наступним звільненням у відповідності до вимог законодавства ОСОБА_1 необхідно повідомити відділ роботи з кадрами про її бажану тривалість. При цьому, відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про відпустки» загальна тривіальність щорічної основної та додаткової відпусток не може перевищувати 59 календарних днів.

Судом встановлено, що начальником другого слідчого відділу прокуратури області старшим радником юстиції ОСОБА_1 на ім»я виконуючого обов'язки Прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В.В. був поданий Рапорт від 10.03.2015р., у якому позивачем викладено прохання щодо надання відпустки за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. -45 календарних днів, за період з 7.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, а всього 59 календарних днів.

За наслідками розгляду вищеозначених Рапортів начальника другого слідчого відділу прокуратури області старшого радника юстиції ОСОБА_1 щодо надання невикористаної відпустки Прокуратурою Одеської області на адресу позивача надіслано Лист від 13.03.2015р. №2991вн-15, за підписом В.О. Прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В.В., яким адресата повідомлено, що відповідно до наказу Генерального прокурора України від 22 12.2014р. №167ш у структурі та штатному розписі прокуратури Одеської області скорочено займану ОСОБА_1 посаду начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області. Про заплановане скорочення, та звільнення з 27.03.2015р., на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, позивача попереджено 26.01.2015р., та з метою його працевлаштування запропоновано вакантні посади. Однак, згоди на призначення на одну із запропонованих посад ОСОБА_1 не надано. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. У зв'язку з чим, та з урахуванням того, що остаточне рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з посади не прийнято, та зважаючи на можливе його призначення на запропоновані інші вакантні посади, відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки», у наданні відпустки позивачу відмовлено, та зазначено, що у разі його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з урахуванням ст.24 Закону України «Про відпустки», ОСОБА_1 буде виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

23.02.2015р. прокурор Одеської області державний радник юстиції 3 класу Приз А. звернувся до голови профспілкового комітету прокуратури Одеської області Ткаченко Р.А. із Поданням №2182вн-15 про надання згоди профспілкового комітету на звільнення працівника згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, за результатами розгляду якого профспілковим комітетом прокуратури Одеської області прийнято рішення щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури області на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (у зв'язку з скороченням штату працівників), та запропонуванні йому повторно, за наявності вакансій, іншу посаду, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія Протоколу засідання профспілкового комітету прокуратури Одеської області від 10.03.2015р.

Судом встановлено, що в.о. прокурора Одеської області старшим радником юстиції Етнаровичем В. повторно складено попередження про вивільнення, у якому зазначено, що Наказом Генерального прокурора України від 22 грудня 2014року №167ш у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області скорочено посаду начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області, у зв'язку з чим, та відповідно до п.1 ч.1 ст.40, ст.49-2 КЗпП України ОСОБА_1 попереджено про звільнення з займаної посади з огляду на зміни в організації виробництва і праці прокуратури Одеської області з 27 березня 2015року. Також, з метою подальшого працевлаштування ОСОБА_1 додатково запропоновано наступні вакантні посади станом на 17.03.2015р.: старшого прокурора організаційно-методичного відділу (оклад 1667 грн.); старшого слідчого другого слідчого відділу (оклад 1597 грн.); прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове розслідування (оклад 1597 грн.); старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення (оклад 1667 грн.); 4 посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах (оклад 1597 грн.); прокурора відділу участі прокурорів у розгляді справ апеляційним судом Одеської області (оклад 1597 грн.); прокурора відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (оклад 1597 грн.); начальника відділу захисту прав і свобод дітей (оклад 2518 грн.); прокурора прокуратури Малиновського району м.Одеси (оклад 1314 грн.); старшого прокурора Біляївської міжрайонної прокуратури (оклад 1444 грн.); прокурора прокуратури Комінтернівського району (оклад 1314 грн.); старшого прокурора прокуратури Красноокнянського району (оклад 1397 грн.); прокурора прокуратури Красноокнянського району (оклад 1314 грн.); прокурора прокуратури Ренійського району (оклад 1314 гри.); старшого прокурора прокуратури Роздільнянського району (оклад 1379 грн.), а також вакантні посади на період відпустки для догляду за дитиною: прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення на період відпустки ОСОБА_6 до 22.08.2016р. (оклад 1597 грн.); прокурора відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції на період відпустки ОСОБА_10 до 11.09.2015р. (оклад 1597 грн.); прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури на період відпустки ОСОБА_8 до 26.08.2015р. (оклад 1314 грн.); прокурора прокуратури Малиновського району м. Одеси на період відпустки ОСОБА_11 (оклад 1314 грн.).

З означеним попередженням в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В. позивач - ОСОБА_1 ознайомлений 18.03.2015р, про що свідчить його особистий підпис на наявній у матеріалах справи належним чином засвідченій копії вищевказаного попередження.

Судом з'ясовано, що 18.03.2015р. начальник другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старший радник юстиції ОСОБА_1 звернувся до в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В. з Рапортом щодо призначення його на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей з 27.03.2015р.

Також, 18.03.2015р. начальник другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старший радник юстиції ОСОБА_1 звернувся до в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В. з Рапортом, у якому просив перевести його з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Одеської області з 27.03.2015р.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, за результатами розгляду рапортів позивача від 18.03.2015р. щодо переведення ОСОБА_1, у зв'язку зі скороченням, з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей з 27.03.2015р., Прокуратурою Одеської області на ім»я начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старшого радника юстиції ОСОБА_1 надіслано Лист №3652вн-15 від 26.03.2015р., за підписом в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В., у якому зазначено, що відповідно до п.п.3, 12 Наказу Генерального прокурора України від 15.09.2014р. №2гн «Про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України» комплектування прокурорсько-слідчих посад здійснюється професійно підготовленими, компетентними, принциповими, добросовісними, з високими моральними якостями працівниками, а на керівні посади призначаються найбільш підготовлені прокурорсько-слідчі працівники, які мають системні професійні знання, успішно виконують службові обов'язки, проявляють ініціативу, підвищують свій професійний рівень тощо. Водночас, наказами прокурора Одеської області від 03.09.2014р. №2077к, та від 31.01.2015р. №313к ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків, а тому, з урахуванням наявності двох діючих дисциплінарних стягнень, застосованих у зв'язку з неналежним виконанням службових обов'язків, позитивно вирішити питання щодо переведення на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей не виявилось можливим. Також, в означеному Листі №3652вн-15 від 26.03.2015р. адресата повідомлено, що 26.01.2015р. та 18.03.2015р. у зв'язку зі скороченням посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області ОСОБА_1 пропонувались для працевлаштування також й інші вакантні посади, у зв'язку з чим, та з метою вирішення питання щодо подальшого працевлаштування, позивачу запропоновано обрати одну з інших запропонованих посад, про що повідомити керівництво прокуратури області.

Вищеозначене послугувало підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р. у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП закріплено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові усі наявні в установі вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Тобто, виходячи з викладеного, суд вважає за доцільне зазначити, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено вище, Наказом Генеральної прокуратури України від 22.12.2014р. №167ш, скорочено у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області 2 посади, та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, а саме: заступник начальника управління, начальник другого слідчого відділу.

Водночас, згідно пункту 2 Наказу Генеральної прокуратури України від 22.12.2014р. №167ш у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України встановлено 2 посади з відповідним фондом заробітної плати, а саме: заступник начальника управління - начальник другого слідчого відділу, та заступник начальника другого слідчого відділу.

Отже, з наведеного вбачається, що у структурі та штатному розписі слідчого управління прокуратури Одеської області фактично відбулась зміна найменування займаної позивачем - ОСОБА_1 посади, та жодним чином не її скорочення.

Крім того, за наслідками дослідження наявних у матеріалах справи Положення про слідче управління прокуратури Одеської області, затвердженого Наказом Прокуратури Одеської області від 17.10.2014р. №489, Положення про слідче управління прокуратури Одеської області, затвердженого наказом прокуратури Одеської області від 31.01.2015р. №45, судом встановлено, що загальні засади діяльності скороченої Наказом Генеральної прокуратури України від 22.12.2014р. №167ш посади - начальник другого слідчого відділу, та новоутвореної посади - заступник начальника управління - начальник другого слідчого відділу, їх завдання та функції, основні напрямки діяльності суттєвих змін не зазнали.

Також, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 18.03.2015р. звертався до в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В. з Рапортом щодо призначення його на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей з 27.03.2015р.

18.03.2015р. начальник другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старший радник юстиції ОСОБА_1 звертався до в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В. з Рапортом, у якому просив перевести його з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Одеської області з 27.03.2015р.

Таким чином, судом з'ясовано, що позивачем - ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області надано погодження на переведення його на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Одеської області, котра, серед іншого, йому була запропонована прокуратурою Одеської області у Попередженні про вивільнення від 17.03.2015р.

Однак, за результатами розгляду рапортів позивача від 18.03.2015р. щодо переведення ОСОБА_1, у зв'язку зі скороченням, з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей з 27.03.2015р., Прокуратурою Одеської області на ім»я начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старшого радника юстиції ОСОБА_1 був надісланий Лист №3652вн-15 від 26.03.2015р., за підписом в.о. прокурора Одеської області старшого радника юстиції Етнаровича В., у якому зазначено, що відповідно до п.п.3, 12 Наказу Генерального прокурора України від 15.09.2014р. №2гн «Про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України» комплектування прокурорсько-слідчих посад здійснюється професійно підготовленими, компетентними, принциповими, добросовісними, з високими моральними якостями працівниками, а на керівні посади призначаються найбільш підготовлені прокурорсько-слідчі працівники, які мають системні професійні знання, успішно виконують службові обов'язки, проявляють ініціативу, підвищують свій професійний рівень тощо. Водночас, наказами прокурора Одеської області від 03.09.2014р. №2077к, та від 31.01.2015р. №313к ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків, а тому, з урахуванням наявності двох діючих дисциплінарних стягнень, застосованих у зв'язку з неналежним виконанням службових обов'язків, позитивно вирішити питання щодо переведення на посаду начальника відділу захисту прав і свобод дітей не виявилось можливим.

Між тим, судом встановлено, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2015р., залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015р., та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016р. у справі №815/857/15, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано Наказ прокурора Одеської області Приза А.А. від 31.01.2015року №313к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_1.

Також, Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2017р. у справі №815/5935/14 задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, скасовано Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015р., та залишено в силі Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2014р., якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано Наказ прокурора Одеської області №2077к від 03.09.2014року в частині оголошення догани начальнику другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшому раднику юстиції ОСОБА_1.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача - ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) Прокуратурою Одеської області проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак, спірний Наказ Прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлення судом протиправності винесення Прокуратурою Одеської області оскаржуваного Наказу №764к від 30.03.2015р., суд з метою належного способу захисту порушених прав позивача, дійшов в висновку щодо необхідності поновлення ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді, яку він обіймав до звільнення.

Водночас, вимога щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р., є безпідставною, оскільки означена посада у Прокуратурі Одеської області на момент звільнення позивача не існувала, та відповідно ОСОБА_1 до звільнення її не обіймав і жодного рапорту щодо призначення на дану посаду не подавав.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки Прокуратури Одеської області від 05.09.2017р. №204, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два місяці роботи перед звільненням складає 9060,80грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, розрахунок грошового забезпечення на час вимушеного прогулу судом здійснено наступним чином: позивач - ОСОБА_1 звільнений з посади 30.03.2015р. Останній день роботи є днем звільнення. Період вимушеного прогулу складає 627 робочих днів, зокрема, у період з 30.03.2015р. по 02.10.2017р. (дата ухвалення судом рішення). Два попередні місяці, що передують звільненню - січень-лютий 2015року. Кількість робочих днів - 22. Середньомісячна заробітна плата 9060,80 : 22 день = 411,85грн./день х 627 днів вимушеного прогулу = 258229,95грн.

Таким чином, беручи до уваги наведене, а також те, що позовні вимоги позивача - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування Наказу Прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р.; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р., підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2015р. по день поновлення на посаді у загальному розмірі 258229,95грн.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Прокуратури Одеської області надати ОСОБА_1 не відбуту частину відпустки у 2015р., тривалістю 59 календарних днів, з яких: за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки», та КЗпП України, з виплатою грошової суми, що передбачена при наданні відпустки, суд зазначає, що відповідно до наявного у матеріалах справи Наказу Прокуратури Одеської області від 23.09.1014р. №2249к начальнику другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старшому раднику юстиції ОСОБА_1 надавалась частина невикористаної щорічної відпустки за період з 24.07.2010р. по 24.07.2010р. тривалістю 24 календарних дні з 29 вересня по 22 жовтня 2014року включно.

З урахуванням Наказу Прокуратури Одеської області від 13.10.1014р. №2439к начальнику другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старшому раднику юстиції ОСОБА_1 продовжено відпустку, надану йому Наказом прокуратури області №2249к від 23.09.2014р. на 10 календарних днів (у зв'язку із перебуванням на листку непрацездатності з 01 по 10 жовтня 2014року включно) з 23 жовтня по 01 листопада 2014року включно.

На підставі Наказу Прокуратури Одеської області від 14.11.1014р. №2659к начальнику другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старшому раднику юстиції ОСОБА_1 надавалась частина невикористаної щорічної відпустки за період з 24.07.2010р. по 24.07.2010р. тривалістю 19 календарних днів з 17 листопада по 05 грудня 2014року включно.

Відповідно до Наказу Прокуратури Одеської області від 01.12.1014р. №2776к начальнику другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області старшому раднику юстиції ОСОБА_1 продовжено відпустку, надану йому Наказом прокуратури області №2659к від 14.11.2014р. на 10 календарних днів (у зв'язку із перебуванням на листку непрацездатності з 17 по 26 листопада 2014року включно) з 06 по 15 грудня 2014року включно.

Згідно наявної у матеріалах справи Довідки Прокуратури Одеської області №18-7188-17 вн, за підписом начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера ОСОБА_12, у квітні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено компенсацію невикористаних відпусток в кількості 148 календарних днів, а саме: за період з 24.07.2011р. по 24.07.2012р. - 28 календарних днів, за період з 24.07.2012р. по 24.07.2013р. - 45 календарних днів, за період з 24.07.2013р. по 24.07.2014р. - 45 календарних днів, за період з 24.07.2014р. по 24.07.2015р. - 30 календарних днів. Також, в означеній Довідці Прокуратури Одеської області зазначено, що відпустка за період з 24.07.2010р. по 24.07.2011р. використано у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачем - Прокуратурою Одеської області нараховано на користь позивача - ОСОБА_1 компенсацію за 148 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 61529,52грн., про що свідчить наявний у матеріалах справи розрахунковий лист за квітень 2015р.

При цьому, інші докази, які б спростовували наведену у вищеозначених документах інформацію, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Прокуратури Одеської області надати ОСОБА_1 не відбуту частину відпустки у 2015р., тривалістю 59 календарних днів, з яких за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки», та КЗпП України, з виплатою грошової суми, що передбачена при наданні відпустки.

Відносно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Прокуратури Одеської області на його користь моральної шкоди у сумі 150000грн, судом також не встановлено законодавчо передбачених підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, враховуючи положення ст.1174 Цивільного кодексу України, котрими передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Між тим, судом встановлено, що позивачем - ОСОБА_1 до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем - Прокуратурою Одеської області моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 150000грн., а тому, на думку суду, означена позовна вимога ОСОБА_1 є необґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування Наказу №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р.; поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р.; стягнення середнього заробітку, із застосуванням Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, за час вимушеного прогулу з 31.03.2015р. по день поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу прокуратури Одеської області; стягнення моральної шкоди в сумі 150000грн.; зобов'язання надати не відбуту частину відпустки у 2015р., тривалістю 59 календарних днів, з яких за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки», та КЗпП України, з виплатою грошової суми, що передбачена при наданні відпустки, підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Згідно з п.п.2,3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування Наказу №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р.; поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області з 31.03.2015р.; стягнення середнього заробітку, із застосуванням Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, за час вимушеного прогулу з 31.03.2015р. по день поновлення на посаді начальника другого слідчого відділу прокуратури Одеської області; стягнення моральної шкоди в сумі 150000грн.; зобов'язання надати не відбуту частину відпустки у 2015р., тривалістю 59 календарних днів, з яких: за період з 27.07.2010р. по 23.07.2011р. - 4 календарних дні, за період з 27.07.2011р. по 23.07.2012р. - 45 календарних днів, за період з 27.07.2012р. по 23.07.2013р. - 10 календарних днів, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки», та КЗпП України, з виплатою грошової суми, що передбачена при наданні відпустки, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015р.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді, яку він обіймав до звільнення.

4. Стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2015р. по 02.10.2017р. у загальному розмірі 258229(двісті п'ятдесят вісім тисяч двісті двадцять дев'ять)грн. 95коп.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді, яку він обіймав до звільнення, та стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, підлягає негайному виконанню, відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.256 КАС України.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.