Справа № 522/2371/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/2371/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Свячена Ю.Б.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправним дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.09.2016 року № 51864704 у розмірі 2040 грн.;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.09.2016 року № 51864704 у розмірі 2040 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 05 серпня 2016 року №51864704. Листом ГУПФУ в Одеській області від 16 серпня 2016 року за вих. 10423/03 повідомлено відділ примусового виконання рішень, що перерахунок згідно рішення суду здійснено, а доплату по перерахунку за період з 23 грудня 2010 року по 31 липня 2014 року в сумі 11 074,11 грн. та нарахована компенсація витрати частини доходів в сумі 925,41 грн. буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Незважаючи на те, що головним управлінням вимоги виконавчого листа було виконано в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, старший державним виконавцем відділу примусового виконання рішень винесена постанова про стягнення з боржник виконавчого збору від 13 вересня 2016 року №51864704.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки головним управлінням в повному обсязі були виконані вимоги вищевказаного виконавчого листа.

Представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись в своїх запереченнях на те, що ГУПФУ в Одеській області, рішення суду виконано частково, лише в частині зобов'язання перерахунку, в іншій частині зобов'язання рішення суду не виконано. Тому, керуючись ст. 28 Закону, боржником у встановлений строк вимоги виконавчого листа не виконані, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 13 вересня 2016 року у розмірі 2040 грн.

Третя особа, ОСОБА_2, вважав заявлені вимоги необґрунтованими.

Постановою Приморського районного суду від 03 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2, про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно до вимог ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи за заявою стягувача ОСОБА_2 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коренюком О.В. 05 серпня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 2а-1522/4130/11 виданий 25 липня 2016 року про зобов'язання ГУПФ в Одеській області вчинити певні дії: провести перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 відповідно до наказу МОУ №377 від 28 липня 2008 року, який виданий відповідно до постанови КМУ від 07 листопада № 1294, з урахуванням зміни посадового окладу у складі загального грошового забезпечення відповідної позивачу категорії військовослужбовців керівного, наукового та науково-педагогічного складу навчальних закладів розміру посадового окладу, зазначеного в наказі МОУ за період з 23 грудня 2010 року та зобов'язати виплатити заборговану частину пенсії з цієї дати з нарахуванням компенсації витрат частини доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, наданих до суду першої інстанції представником відповідача, копії вищевказаної постанови в порядку ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» були надіслані на адресу ОСОБА_2 та Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що свідчить відповідний супровідний лист.

Листом ГУПФУ в Одеській області від 16 серпня 2016 року №10423/03 повідомлено, що на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2013 року, що була роз'яснена ухвалою суду від 21 травня 2014 року ОСОБА_2 у липні 2014 року проведено перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до наказу МОУ від 28 липня 2008 року №377, виданий відповідно до постанови КМУ від 07 листопада 2007 року №1294, з урахуванням зміни посадового окладу у складі загального грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців керівного, наукового та науково-педагогічного складу навчальних закладів з 23 грудня 2010 року та нарахована компенсація витрати частин доходів громадян.

13 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову №51864704 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2040 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо відмови в задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду боржником виконано частково, а саме: в частині зобов'язання здійснення перерахунку, в іншій частині, а саме: зобов'язати виплатити заборговану частину пенсії з цієї дати з нарахуванням компенсації витрат частини доходів громадян рішення суду не виконано.

Колегія суддів не погоджується з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом оскарження у даній справі є постанова державного виконавця від 13.09.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 51864704.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Зокрема, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є джерелом права, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» (рішення від 22.10.1996 року), «Девеер проти Бельгії» (рішення від 27.02.1980 року)).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналогічні процесуальні дії суду передбачені вимогами п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України відповідно до якого, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено вимогами ст. 181 КАС України.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 181 КАС України позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

З матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 19.09.2016 року.

З метою реалізації права на оскарження постанови, винесену Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області позивач звернувся до суду з позовом. Проте, у зв'язку з несплатою судового збору ухвалою суду зазначений позов був повернений позивачу.

Посилання позивача на відсутність можливості сплати судового збору не можна визнати поважними причинами пропуску строку на оскарження, з огляду на наступне:

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Частина друга статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України покладає на осіб, які беруть участь у справі, обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Відсутність бюджетного фінансування не надає суб'єкту владних повноважень права у будь-який необмежений час після спливу строку на оскарження реалізовувати це право.

Будь-яких інших доказів, що свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом не надано.

Строки звернення до адміністративного суду встановлено вимогами ст. 99 КАС України.

Згідно до вимог ч. 1 цієї статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строки на звернення до суду з даною категорією позовів визначено вимогами ст. 181 КАС України, ч. 2 якої передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби встановлено ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно до вимог ч. 1 цієї статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За вимогами ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частина 3 вказаної статті передбачає, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Про порушення своїх прав у спірних правовідносинах позивач дізнався ще 19.09.2016 року при отриманні копії оскаржуваної постанови, що не перешкоджало йому звернутися до суду у строк передбачений вимогами ч. 2 ст. 181 КАС України.

На думку колегії суддів, позивачем доказів причини пропуску строку звернення до суду в межах 10-денного строку, починаючи з дня отримання копії постанови, які б заслуговували на увагу суду, суду не подано, наведені позивачем доводи щодо причин пропуску зазначеного строку такими не являються, оскільки суб'єкт та спосіб захист порушеного права у справі, на яку посилається позивач, є різними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду.

Наведені обставини ніяким чином не перешкоджали позивачу звернутись до суду із даним позовом у строки, встановлені чинним законодавством, отже не свідчать про поважність причин пропуску таких строків.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 203 КАС України підлягає скасуванню з залишенням адміністративного позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 203; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити частково, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року скасувати.

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання протиправними дій та скасування постанови залишити без розгляду.

Ухвалу апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян