Справа № 331/4450/17
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/174/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2017р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В. М.

при секретарі Богач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа Кабінет Міністрів України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до УПСЗН ЗМР по Олександрівському району, третя особа Кабінет Міністрів України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та інвалідом 2 групи. Відповідно до ст. 13, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується щорічна грошова допомога у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, проте йому незаконно було зменшено цю виплату з 16 000,00 грн. до 120,00 грн. З такими діями відповідача ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх незаконними та неконституційними. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати дії УПСЗН ЗМР по Олександрівському району про відмову у проведенні нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік, як інваліду Чорнобиля 2-ї групи в повному обсязі та достроково незаконними та зобовязати відповідача зробити нарахування щорічної допомоги на оздоровлення, як інваліду Чорнобиля 2-ї групи за 2017 рік, з послідуючою виплатою в стислі строки, як то передбачено діючим законодавством України в загальній сумі не менш 14 880,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в повному обсязі, надала письмові заперечення, зазначивши, що управління є бюджетною установою та повністю утримується за рахунок відповідного державного або місцевого бюджету і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності бюджетного призначення, встановленого Законом України про Державний бюджет України на відповідний бюджетний рік та відповідно до Бюджетного кодексу України. Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, а саме до ст. 48, якою передбачається щорічна допомога на оздоровлення особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та викладено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 26 Закону України від 28.12.2014 №79- VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин» встановлено, що норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Паспортом бюджетної прорвами та кошторисами на виплату щорічної допомоги на оздоровлення у 2017 році передбачено розмір щорічної допомоги на оздоровлення у 2017 році 120 грн., у цьому ж розмірі управлінням проведено виплачу позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2017 році, тому управління не має заборгованості перед позивачем та дії управління з виплати допомоги здійснені згідно діючого законодавства та повноважень управління як розпорядника коштів нижчого рівня.

В судовому засіданні представник Кабінету Міністрів України надала письмові пояснення та зазначила, що дії управління з виплати допомоги на оздоровлення у 2017 році позивачу є правомірними, виплата відповідачем проведена згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є чинною та паспорту бюджетної програми, тому позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, з ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням серії А № 065315 від 30.10.1998 року та вкладкою до посвідчення № 638526 від 19.03.2008 р.

02.06.2017 року позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району із заявою про виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік.

Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району надано відповідь від 08.06.2017 за №01-09/В-363 разом з довідкою від 07.06.2017 за № 06-08/2165, в яких зазначено, що розмір допомоги складає 120 грн., і що управління з виплати допомоги на оздоровлення у 2017 році ОСОБА_1 діяло згідно діючого законодавства та повноважень.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, до якої внесено зміни Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ та передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах , установлених Кабінетом Міністрів України. Пунктом 26 Закону України від 28.12.2014 №79- VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин» встановлено, що норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінету Міністрів України. Рішення якого є обовязкових для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності (ст.. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як передбачено статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту 26 Закону України від 28.12.2014 №79- VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин» встановлено, що норми ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та в розмірах , встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Відповідно до паспорту бюджетної програми на 2017 рік, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства фінансів України від 15.02.2017 № 233/205 за програмою «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що головним розпорядником коштів є Міністерство соціальної політики України. Підставами для виконання бюджетної програми є: Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є чинною, якою передбачено, що установити громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень.

У цьому ж розмірі відповідачем проведено позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення у 2017 році.

Закони України від 28.12.2014 №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи між бюджетних відносин» та від 28.12.2014 №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» неконституційними не визнавалися, положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є також чинними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влад та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 закріплено, що в одних законах безпосередньо встановлено розміри соціальних виплат, а в інших їх визначення віднесено до повноважень КМУ. Відповідно до положень Закону «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України, розяснено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України, тому суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ісландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Враховуючи вищевикладене, під час розгляду справи судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про протиправність дій відповідача щодо позивача у відносинах щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 у 2017 році, оскільки відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства та повноважень, а тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У звязку з відмовою суду в задоволенні позову в повному обсязі застосування вимоги позивача щодо судового контролю за виконанням судового рішення також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-12, 17, 18, 19, 70, 71, 105, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа Кабінет Міністрів України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги.

Суддя В.М. Світлицька