Справа № 805/811/16-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м. Київ К/800/21730/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Швеця В.В.,

Штульман І.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції про скасування рішень, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою Національної поліції України на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України (далі - Нацполіції) від 19 січня 2016 року та Центральної апеляційної атестаційної комісії Нацполіції від 05 лютого 2016 року; скасувати наказ Нацполіції від 18 лютого 2016 року № 110 о/с «По особовому складу» в частині звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність; поновити його на службі в поліції на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Донецькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України; стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на його користь грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Скасовано рішення Центральної атестаційної комісії Нацполіції, оформлене протоколом ОП № 15.00000846.0015062 від 19 січня 2016 року та наказ Нацполіції від 18 лютого 2016 року № 110 о/с в частині невідповідності позивача займаній посаді та його звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність. Поновлено позивача на службі в поліції на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Донецькій області Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції з 25 лютого 2016 року. Стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25 лютого 2016 року по 21 липня 2016 року включно в сумі 41329,42 грн. за відрахуванням зборів, обов'язкових платежів та фактично отриманої заробітної плати за період з 01 липня 2016 року по день видання наказу про поновлення позивача на службі. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення позивача на службі в поліції. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Нацполіція, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами встановлено, що позивач з жовтня 1998 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

07 листопада 2015 року наказом голови Нацполіції № 13 о/с позивача як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ України в порядку переатестування призначено оперуповноваженим в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Донецькій області Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції з присвоєнням йому спеціального звання «майор поліції» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

20 листопада 2015 року наказом голови Нацполіції № 210 о/с «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції України в Київській області та м. Києві» з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого та всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність вирішено, зокрема, провести атестування поліцейських апарату Нацполіції, міжрегіональних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК) у період з 26 листопада по 06 грудня 2015 року.

Наказом голови Національної поліції України від 02 грудня 2015 року № 134 затверджено персональний склад атестаційної комісії, а наказами голови Національної поліції України від 15 грудня 2015 року № 171, 22 грудня 2015 року № 195, від 28 грудня 2015 року № 216 внесені зміни до складу атестаційної комісії. Наказом голови Національної поліції України від 28 грудня 2015 року № 217 Про проведення атестування поліцейських продовжено проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції, міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК) до 30 січня 2016 року.

19 січня 2016 року на позивача складено атестаційний лист, в якому вказано, що останній за період служби в поліції зарекомендував себе позитивно. За висновком прямого начальника позивача, ОСОБА_3 займаній посаді відповідає.

19 січня 2016 року Центральна атестаційна комісія № 1 Апарату Нацполіції за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення комісією прийняла рішення, оформлене протоколом ОП № 15.00000846.0015062, про те, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

05 лютого 2016 року Центральна апеляційна атестаційна комісія, залишила без розгляду апеляційну скаргу позивача на рішення Центральної атестаційної комісії № 1 Апарату Нацполіції щодо ОСОБА_3

18 лютого 2016 року наказом голови Нацполіції № 110 о/с майора поліції ОСОБА_3, оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Донецькій області Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції, звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) з 24 лютого 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності звільнення позивача, оскільки при проведенні атестування останнього дотримано всіх вимог чинного законодавства. Крім того, оскаржуване рішення атестаційної комісії ґрунтується на дискреційних повноваженнях цієї комісії.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення атестаційної комісії є протиправним, оскільки не ґрунтується на вимогах пункту 2 розділу 1, пункту 3 розділу 3, пунктів 13, 15, 16 розділу 6 Інструкції та прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а відтак є протиправним і прийнятий на його основі наказ про звільнення позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження ними служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону України «Про Національну поліцію», пунктами 8, 9, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції.

Інститут атестування поліцейських передбачено Законом України «Про Національну поліцію», відповідно до частини 1 статті 57 якого, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно частини 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширенню не підлягає, а тому аналіз положень наведеної норми Закону дає підстави для висновку, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду, або щодо яких вирішується питання щодо звільнення через службову невідповідність, а тому відповідно до списку поліцейських, які підлягають атестуванню (складається на підставі підпункту 2 пункту 1 розділу ІV Інструкції слід включати лише тих поліцейських, відносно яких наявні підстави для проведення атестування, що передбачені частиною 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Отже, кожна із зазначених у частині 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» підстав проведення атестування повинна бути пов'язана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, атестацію позивача проведено в порядку атестації усіх поліцейських Національної поліції України з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, що, на думку відповідачів, не суперечить приписам частини 1 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, положення частини 1 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» не є самостійною підставою проведення атестування, оскільки цю норму слід застосовувати у системному взаємозв'язку з нормами частини 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», в якій наведений вичерпний перелік підстав для проведення атестування, за відсутності яких проведення атестації є неправомірним.

Крім того, пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції встановив, що наказ голови Нацполіції від 07 листопада 2015 року № 13 о/с, згідно з яким ОСОБА_3 прийнято на службу до поліції з призначенням на відповідну посаду, не містить жодних застережень про тимчасовість призначення позивача на цю посаду, а тому питання про відповідність позивача вимогам до поліцейських було вирішено ще з листопада 2015 року у момент видання наказу про прийняття його на службу.

Враховуючи те, що нормами пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено можливості переатестації колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді, на яку їх вже призначено для подальшого проходження служби в органах поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що атестування позивача проведено неправомірно та за відсутності визначених законом підстав.

Крім того, метою проведення атестації (для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність) є вирішення питання про можливість у той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби через службову невідповідність виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Аналізуючи матеріали атестування позивача, суд апеляційної інстанції зазначив, що зміст атестаційного листа ОСОБА_3, складеного його безпосереднім начальником, свідчить про те, що позивачу надано позитивну характеристику. У цьому ж атестаційному листі зроблено висновок про те, що позивач займаній посаді відповідає. За результатами тестування позивач отримав 29 балів за загальне тестування та 29 балів за професійне тестування, тобто подолав мінімальний бар'єр у 25 балів.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

За таких обставин, коли атестація позивача проведена з порушеннями вимог статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 16 розділу ІV Інструкції, без глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, без аналізу в сукупності повноти виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників його службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, без урахування заохочень та дисциплінарних стягнень тощо, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому доводи касаційної скарги про те, що надаючи оцінку рішенню атестаційної комісії суд апеляційної інстанції фактично втрутився в реалізацію дискреційних повноважень колегіального органу та в порушення статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, прийняв нове рішення про відповідність кандидатури позивача займаній посаді, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції перевірив обґрунтованість оскарженого рішення суб'єкта владних повноважень у відповідності до пункту 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На думку колегії суддів, хоча за загальним правилом суд повинен утриматися від перевірки обґрунтованості дискреційного адміністративного акту, все ж він повинен проконтролювати, чи не є висновки адміністративного органу щодо обставин у справі (у тому числі висновки атестаційної комісії) довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суд повинен дослідити висновок атестаційної комісії, якщо його об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питання правового спору.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії» (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії» (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем було пропущено встановлений частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк звернення до суду в частині оскарження рішення Центральної атестаційної комісії Нацполіції від 19 січня 2016 року, є необґрунтованими, оскільки позивач скористався досудовим порядком вирішення спору, про результати розгляду його скарги дізнався лише 25 лютого 2016 року, а з позовом до суду звернувся 16 березня 2016 року.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права, тому підстав до скасування чи зміни його судового рішення немає.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

В.В. Швець

І.В. Штульман