Справа № 638/1070/17
Суддя: Семіряд І. В.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

31.08.2017 Справа № 638/1070/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - СЕМІРЯД І.В.

при секретарі - РОМАНОВІЙ О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Гриценко Антона Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

25.01.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просить Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №6 батальйону №2 УНП в м. Харкові Гриценко А.О. від 21.01.2017 року АР №905614 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.01.2017 була прийнята постанова АР №905614 про накладання штрафу в сумі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вказаній постанові вказано про те, що вона, як водій автомобіля Lexus RX350 д.н. НОМЕР_2 здійснила зупинку під знаком 3.34 (зупинка та стоянка заборонена), чим порушила пп.8.4. ПДР України, однак вона вказаний підпункт правил дорожнього руху не порушувала.

Також з постанови вбачається, що вона прийнята одразу на місці виявлення правопорушення, між тим, при розгляді інспектором адміністративної справи вона зазначала, що із постановою не згодна, їй необхідна правова допомога адвоката, що підтверджується записом здійсненим у оскаржуваній постанові. Однак можливістю скористуватися послугами адвоката інспектор Гриценко А.О. не надав.

Крім того, позивачка вказує, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На думку позивача, приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278,279,280 КУпАП.

Таким чином, зазначає позивач, інспектором не дотримана процедура проведення розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, не враховані пояснення, не надано можливість скористатися юридичною допомогою, якою вона бажала скористатися, тобто бажала реалізувати свої права надані чинним законодавством, а справа розглянута на місці з порушенням моїх процесуальних прав закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач інспектора 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Гриценко А.О. у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності позовні вимоги не визнає.

Суд, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх наданими доказами, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судовим розглядом встановлено, що 21.01.2017 щодо позивача відповідачем винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 905614 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним за ч. 1 ст. 122 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту такої оскаржуваної постанови вбачається, що позивач , як водій автомобіля Лексус, номерний знак НОМЕР_2, здійснила зупинку під знаком 3.34 (зупинка та стоянка заборонена), чим порушила п 8.4 ПДР України.

При цьому, будь-які пояснення у позивача відібрані на місці не були. Як вбачається з постанови, за ситуації заперечення позивачем на місці вчинення правопорушення самого правопорушення, відповідач не здійснив дій ні до пошуку та відібранню пояснень від свідків, ні відібрав такі пояснення у самого позивача. Крім того, будь-яких доказів, на підставі яких за таких обставин, відповідач все ж таки прийшов до висновку про вчинення особою правопорушення оскаржувана постанова не містить. Позивачу не була надана правова допомога.

Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи)

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу)

Згідно з ч. 1 ст. 257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 08 серпня 2015 року вказану статтю доповнено ч. 2, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 Кодексу.

У частині першій статті 277 Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу)

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, судом встановлено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка виявила дане правопорушення.

З огляду на вказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Судом на підставі наявних доказів у справі встановлено, що позивач не погоджувалася зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення.

Проте, ні протокол не був складений, ні такі пояснення позивача відповідач в суд не надіслав.

З тексту оскаржуваної постанови також незрозуміло, на підставі яких доказів відповідач прийшов до висновку про вчинення особою правопорушення.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Склад правопорушення повинен в собі містити: суб'єкт правопорушення, суб'єктивну сторону правопорушення, об'єкт правопорушення та об'єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не містить складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене, об'єктивна сторона правопорушення не є встановленою.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністативного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суб'єкт владних повноважень, який зобов'язаний в разі заперечення проти позову надати суду докази своєї переконливості, що відповідач не зробив.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню..

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 6, 7, 8, 17, 18, 19, 69, 70, 71, 87, 94, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст.ст. 1, 2, 9, 23, 126, 245, 247, 251, 288 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Гриценко Антона Олександровича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову серії АР № 905614 від 21.01.2017 року, винесену інспектора 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції Гриценко Антона Олександровича у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена в Харківській апеляційний адміністративний суд через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ: