Справа № 802/1253/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

28 вересня 2017 р. Справа № 802/1253/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби України у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що податкове повідомлення - рішення №134498-13 від 29.06.2016 року яким ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання зі сплати транспортного податку в сумі 25000,00 грн., є незаконним, оскільки винесено без урахування норм Податкового кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала, просила його задовольнити в межах заявлених позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначивши, що податкове повідомлення - рішення є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного податкового законодавства.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 станом на 2016 рік була власником автомобіля Audi Q7, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів дизельного двигуна 3,0 л.

29.06.2016 року Вінницькою ОДПІ прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення від №134498-13, яким визначено позивачу суму податкового зобовязання з транспортного податку в розмірі 25000 грн.

Із змісту даного податкового повідомлення-рішення слідує, що згідно до підпункту 54.3.3 пункту 54. 4 статті 54 Податкового Кодексу України та підпункту 267.6.2 пункту 267. 6 статті 267 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн. та зобов'язано на протязі 60 днів з моменту отримання цього повідомлення сплатити транспортний податок згідно статті 267 Податкового Кодексу України.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення №134498-13 від 29.06.2016 року протиправним, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом із вимогами його скасування.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, та наданих у справу доказів, а також, надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню в межах підстав заявленого позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

В свою чергу, Законом України від 24.12.2015 №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (далі - Закон №909) внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування (в редакції ПК України із змінами, внесеними згідно із Законом №909-VIII), стали легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така середньоринкова вартість транспортного засобу визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (підпункт 267.2.1 п. 267.2 статті 267 Кодексу).

Пунктом 267.4 статті 267 ПК України встановлено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У Законі №909-VIIІ установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Цим же Законом рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 4 Порядку справляння транспортного податку, затвердженого рішенням Вінницької міської ради Вінницької області від 29.01.2016 року, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п. 2 Порядку.

Згідно до п. 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Транспортний податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (абзац а) підпункту 267.8.1.).

Отже, враховуючи, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 року визначена у розмірі 1378,00 грн., а тому об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. (750 х 1378,00 грн.) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Судом встановлено, що за позивачем до 20.10.2016 року рахувався автомобіль Audi Q7, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів дизельного двигуна 3,0 л.

Разом з тим, як вбачається з інформаційного листа Регіонального сервісного центру у Вінницькій області Міністерства внутрішніх справ України лише 20.12.2016 року вищеевказаний транспортний засіб був відчужений на підставі договору купівлі-продажу.

Відтак, вищенаведене свідчить, що даний транспортний засіб протягом 2016 року був зареєстрований за позивачем, що не заперечувалося представником останньої.

Так, підставою для прийняття Вінницькою ОДПІ оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, згідно пояснень представника відповідача, слугувала надана ДФС України інформація, відображена у АІС "Податковий блок" по належному ОСОБА_3 автомобілю, зареєстрованому за нею.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення представник позивача зазначає, що середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу, яка розрахована згідно затвердженої Кабміном Методикам визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів становить 975329,25 грн., тобто є меншої ніж 750 мінімальних заробітних плат, а тому такий транспортний засіб не є об'єктом оподаткування.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (в редакції постанови КМУ від 18.02.2016 року №66) затверджений Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк/ 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні, Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1, Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2. (п. 3 Порядку).

В даному випадку, при визначенні середньоринкової вартості належного позивачу транспортного засобу виникло спірне питання щодо коефіцієнту, який потрібно застосовувати для коригування ринкової ціни транспортного засобу залежно від строку його експлуатації.

Відповідно до п. 4 Методики, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Поряд із цим, пунктом 13 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Аналогічні за змістом положення щодо строків подачі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі відповідної інформації відображені у п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України.

Із наведеного слідує, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується Мінекономрозвитку на початку податкового (звітного) періоду та до 1 лютого останнім уже подається до ДФС відповідна інформація про автомобілі середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, визначаючись відносного того, чи є транспортний засіб об'єктом оподаткування транспортним податком, слід брати до уваги його вартість розраховану згідно затвердженої Кабінетом Міністрів України Методики та станом на 01 січня податкового (звітного) періоду.

Тобто, середньоринкова вартість транспортного засобу, яка є одним із критерієм віднесення його до обєкту оподаткування транспортним податком, визначається Мінекономрозвитку на початок звітного податкового періоду, у зв'язку з чим середньоринкову вартість автомобіля позивача, також необхідно розраховувати станом на початок податкового (звітного) періоду у якому він є об'єктом оподаткування, в даному випадку - 01 січня 2016 року.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника позивача на розрахунок середньоринкової вартості належного позивачу автомобіля здійсненого за допомогою сервісу розміщеного на інтернет-сторінці Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, оскільки відповідний розрахунок проведений останньою станом на 23.08.2016 року.

Крім того, згідно п. 13 Порядку, середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення.

Отже, враховуючи, що середньоринкова вартість автомобілів розраховується Мінекономрозвитку щоквартально, а тому проведений позивачем станом на серпень 2016 року розрахунок вартості не може відповідати дійсній середньоринковій вартості автомобіля Audi Q7, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів дизельного двигуна 3,0 л., станом на 01.01.2016 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що контролюючим органом правомірно нараховано транспортний податок ОСОБА_3.

Більше того, ОСОБА_3 не зверталася до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області з заявою про проведення звірки з питань виявлення розбіжностей між даними контролюючого органу та платника податку.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами сторін так і матеріалами справи, суд в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Дослідивши оскаржуване рішення в розумінні рішення суб'єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що останнє відповідає вимогам визначених Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути вчинено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України. На підставі означає, що суб'єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. У межах повноважень означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. У спосіб означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Визначаючись щодо заявлених вимог, судом також враховано, що ч. 1 ст. 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З аналізу даних норм слідує, що під час розгляду справи суд бере до уваги лише належні докази, тобто ті, що стосуються конкретної справи та містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, на виконання свого обовязку відповідачем доведено правомірність прийняття свого рішення, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Керуючись ст.ст.70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області №134498-13 від 29.06.2016 року відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар