Справа № 814/886/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

26 вересня 2017 року Справа № 814/886/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Майстренка С.Л. у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54050

доГенеральної прокуратури України, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01601

провизнання протиправним та скасування наказу від 10.04.2017 р. № 11дк, зобов'язання вчинити дії,
За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: Петренко Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 11дк від 10.04.2017 р., а також зобов'язання Відповідача видати Наказ про скасування оскаржуваного наказу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що при проведенні службового розслідування щодо його можливої недоброчесності, комісією, створеною Обласним прокурором прокуратури Миколаївської області проведено службове розслідування, у Висновку якого у п. 2 зазначено, що відомості, які зазначені в анонімному зверненні та стали підставою для призначення службового розслідування, свого підтвердження не знайшли. Під час проведення службового розслідування комісією не було встановлено з його боку порушень антикорупційних законів та ознак дисциплінарного проступку.

Висновок службового розслідування був затверджений прокурором Миколаївської області та матеріали службового розслідування, разом з окремою думкою одного з членів комісії, спрямовані до Генеральної прокуратури України.

Генеральним прокурором України позитивний Висновок службового розслідування скасований не був, але Наказом № 11дк від 10.04.2017 р. Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за грубе порушення вимог Законів України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, неналежне виконання службових обов'язків щодо подання достовірних даних у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави. У позовній заяві Позивач зазначає, що через те, що він не користувався транспортним засобом Ford Kuga протягом 2015 року, та на час звітного періоду тобто на станом на 31.12.2017 року автомобіль не знаходився у нього в користуванні, але 12.12.2017 року позивачем було оформлено право на керування автомобілем з метою майбутнього виїзду за кордом, він не мав обов'язку декларувати цей транспортний засіб у декларації за 2015 рік. Позивач зазначає, що в його діях відсутня складова правопорушення, за яке його притягли до дисциплінарної відповідальності оскаржуваним Наказом. Просить суд визнати Наказ протиправним та скасувати. Також позивач зазначає, що відносно нього внесені відомості до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, на підставі оскаржуваного Наказу, що суттєво порушує його права. Єдиний спосіб, який передбачив законодавець щодо вилучення таких відомостей, це видання установою Наказу про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, а відтак Позивач просить зобов'язати Відповідача видати Наказ про скасування оскаржуваного наказу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, надала письмові заперечення проти позову, додаткові письмові пояснення та зазначила, що оскільки Генеральною прокуратурою було отримано анонімне звернення про можливу недоброчесність Позивача, в межах своїх повноважень та на виконання вимог ч. 5 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» генеральною інспекцією Генеральної прокуратури в межах проведення таємної перевірки доброчесності позивача направлені матеріали до прокуратури Миколаївської області для порушення питання про проведення службового розслідування. Службове розслідування було проведено своєчасно та висновки затверджені прокурором Миколаївської області. Матеріали службового розслідування, разом з окремою думкою члена комісії ОСОБА_4, були направлені на адресу Генеральної інспекції Генеральної прокуратури. Незважаючи на позитивний висновок службового розслідування (відомості щодо можливої недоброчесноті ОСОБА_1 свого підтвердження не знайшли), Генеральний прокурор при прийнятті рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності має право взяти до уваги окрему думку члена комісії (яка у даному випадку мала місце) та відповідно до своїх повноважень прийняти рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача. Представник відповідача зазначає, що оскільки службовим розслідуванням встановлені та досліджені всі фактичні обставини, то скасовувати Висновок службового розслідування не було потреби. Щодо визначення з видом стягнення, яке може бути застосоване за порушення Закону України «Про запобігання корупції» це є імперативне право Генерального прокурора відповідно до наданих йому законом повноважень. Стосовно допущеного Позивачем порушення щодо внесення до декларацій за 2015 рік від 18.03.2016 р. та 29.10.2016 р. недостовірних даних, Представник відповідача зазначила, що оскільки позивач 12.12.2015 р. зареєстрував своє право на користування автомобілем Ford Kuga, шляхом отримання свідоцтва про реєстрацію для поїздки за кордон, він зобов'язаний був винести ці відомості про користування даним автомобілем до декларацій за 2015 рік, навіть якщо почав фактично користуватися (керувати) автомобілем у січні 2016 року. Окрім того, як встановлено матеріалами службового розслідування теща Позивача не має водійських прав, а відтак 12.12.2015 р. доведено факт керування Позивачем автомобілем Ford Kuga, а це свідчить про фактичне користування майном. Представник Відповідача зазначає, що під час прийняття оскаржуваного наказу, Генеральний прокурор діяв у межах своїх повноважень, процедура притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності була цілком дотримання, а відтак просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухав пояснення сторін, дослідив докази що містяться в матеріалах справи та матеріалах службового розслідування, судом встановлено:

12 грудня 2015 року ОСОБА_1 здійснив у Центрі обслуговування УДАІ УМВС в Миколаївській області оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Ford Kuga, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, з відміткою «для участі в міжнародному русі».

У період з 02.01.2016 р. по 09.01.2016 р. позивач перебував у Болгарії, перетинання кордону здійснив на вищезазначеному автомобілі.

29 жовтня 2016 року позивачем заповнено декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, а 05.07.2016 р. позивачем заповнено анкету доброчесності прокурора.

11 січня 2017 року до Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України надійшло повідомлення щодо можливої недоброчесності начальника відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_1

Листом № 25/2-33420-17 від 13.01.2017 р. Генеральна прокуратура України повідомила прокурора Миколаївської області Дунаса Т.О. про необхідність проведення службового розслідування відповідно до Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України від 16.06.2016 р. № 205.

18 січня 2017 року позивачем заповнено анкету доброчесності прокурора.

Наказом прокурора Миколаївської області Дунаса Т.О. від 19.01.2017 р. призначено службове розслідування для з'ясування обставин, викладених у анонімному повідомленні Генеральної прокуратури України.

20 січня 2017 року позивач здав анкету доброчесності.

15 березня 2017 року за результатами службового розслідування затверджено висновок. Матеріали службового розслідування були дослідженні в судому засіданні, та повернуті до прокуратури Миколаївської області, оскільки мали гриф «ДСК» (для службового користування.

ОСОБА_4 складено рапорт, згідно якого зазначено, що за результатами службового розслідування підтверджено відомості про недекларування ОСОБА_1 користування транспортним засобом у декларації за 2015 рік, у зв'язку з чим він заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності та/або адміністративної відповідальності.

16 березня 2017 року складено протокол оперативної наради у прокурора Миколаївської області, відповідно до якого начальнику відділу представництва інтересів громадянина та держави в суді та при виконанні судових рішень ОСОБА_1 оголошено застереження про припинення неетичної поведінки та про можливість застосування дисциплінарного стягнення згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України.

Позивачем Генеральному прокурору України Луценку Ю.В. надіслано пояснення від 22.03.2017 р.

10 квітня 2017 року прокурором відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Козорез І.О. за погодженням Начальника управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Безрукого Т.Р. складено довідку про результати таємної перевірки доброчесності прокурора від 10.04.2017 р. № 25/2-3378ра-17, в якій зазначено, що ОСОБА_1 вважається таким, що не пройшов таємну перевірку.

Наказом Генерального прокурора України № 11дк від 10.04.2017 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» начальнику відділу представництва інтересів громадянина та держави в суді та при виконанні судових рішень ОСОБА_1 оголошено догану.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 10 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 р. (далі - Статут), Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 11 Статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Відповідно до ст. 12 Статуту, дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов'язаний щорічно проходити таємну перевірку доброчесності.

Таємну перевірку доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних і місцевих прокуратур проводять підрозділи внутрішньої безпеки в порядку, затвердженому Генеральним прокурором.

Пунктом 3 Розділу 1 Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 16.06.2016 р. № 205, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 17.06.2016 р. за № 875/29005 (далі - Порядок) визначено, що підставою для проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних і місцевих прокуратур, слідчих прокуратури є вимоги частини п'ятої статті 19 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до п. 1 Розділу 2 Порядку, кожний прокурор з метою виконання вимог частини п'ятої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» зобов'язаний щороку до 01 лютого подавати до підрозділу внутрішньої безпеки власноруч заповнену анкету доброчесності прокурора за формою, затвердженою наказом Генерального прокурора України від 16 червня 2016 року № 205 (далі - Анкета).

Згідно п. 8 Розділу 2 Порядку, у разі одержання інформації, яка може свідчити про недостовірність (в тому числі неповноту) тверджень, поданих прокурором у Анкеті, та стосується конкретного прокурора і містить фактичні дані, що можуть бути перевірені, підрозділ внутрішньої безпеки у десятиденний строк з дати її отримання повідомляє відповідного керівника прокуратури про необхідність призначення службового розслідування з долученням отриманої інформації.

Пунктом 10 Розділу 2 порядку визначено, що Керівник прокуратури зобов'язаний протягом семи робочих днів з дня отримання такого повідомлення в установленому порядку вирішити питання про призначення службового розслідування, про що повідомляє підрозділ внутрішньої безпеки для обліку.

Таким чином, (п. 8) службове розслідування призначене Обласним Прокурором Миколаївської області під час таємної перевірки ОСОБА_1 відповідно до Порядку проведення темної перевірки доброчесності прокурорів а органах прокуратури України, дослідило всі викладенні в анонімному зверненні факти та у Висновку зазначено, що комісія дійшла висновку що підтвердження фактів що стали підставою для призначення службової перевірки свого підтвердження не знайшли.

Проведене службове розслідування цілком відповідає Інструкції про порядок службових в органах прокуратури від 24.09.2014 року. № 104.

Відповідно до п. 15 Розділу 2 Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, якщо за наслідками службового розслідування, призначеного під час таємної перевірки доброчесності, встановлено вчинення прокурором дисциплінарного проступку, він притягається до відповідальності відповідно до вимог законів.

Згідно п.п. 12 п. 2.4 Положення про Генеральну інспекцію Генеральної прокуратури України, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 16.06.2016 року №204, Керівник Генеральної інспекції вносить пропозиції Генеральному прокурору щодо вжиття заходів до притягнення до дисциплінарної та адміністративної відповідальності працівників органів прокуратури та працівників закладів, установ, що входять до сфери управління органів прокуратури, за порушення чинного законодавства.

Таким чином, Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності має ґрунтуватися на висновках службового розслідування.

З матеріалів справи суд встановив, що висновок службового розслідування щодо можливої недоброчесноті позивача є позитивним і його не скасовано Генеральним прокурором.

На вимогу п. 13 Порядку № 205 (Порядок про проведення таємної перевірки) щодо висновку службового розслідування підрозділами внутрішньої безпеки питання щодо скасування його порушено не було.

Виходячи з аналізу положень п. 13, 15 Порядку № 205, саме наслідки службового розслідування мають бути покладені в довідку про проходження (або не проходження) таємної перевірки доброчесності прокурором.

Відтак, оскаржуваний наказ винесений не на підставі висновків службового розслідування, а на підставі довідки про не проходження Позивачем таємної перевірки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України, що суперечить Дисциплінарному статуту та Порядку про проведення таємної перевірки (Порядок № 205).

Щодо складу дисциплінарного проступку, за який ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає, що згідно ЗУ «Про засади запобігання корупції» (був чинний на момент виникнення спірних правовідносин березень 2016 року), ЗУ «Про запобігання корупції», об'єктом декларування є майно (що перебуває на праві власності або користуванні) та відомості про доходи і витрати.

До того ж, згідно п. 11 роз'яснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», затверджених рішенням НАЗК від 11.08.2016 р. № 3, більшість об'єктів декларування (серед яких і транспортні засоби) декларуються відповідно до їх наявності станом на останній день звітного періоду. Наприклад, при поданні щорічної декларації, якщо зазначені об'єкти станом на 31 грудня попереднього року не перебувають у володінні, користуванні або власності суб'єкта декларування або членів його сім'ї, то вони не повинні відображатися в декларації, навіть якщо вони знаходилися на такому праві упродовж певного часу у звітному році.

Таким чином, суд приходить до висновку, що 12.12.2017 р. у Позивача виникло право на користування автомобілем, станом на 31.12.2015 р. ОСОБА_1 автомобілем не користувався. Відповідачем жодним чином не доведено, що станом на 31.12.2017 р. Позивач користувався автомобілем. А відтак у Позивача не виникло обов'язку декларувати право на користування.

Обов'язок декларування майна - автомобіля, яким ОСОБА_1 користувався на день звітного періоду (тобто станом на 31.12.2016 р.) у декларації за 2016 рік виник у Позивача з моменту фактичного використання автомобіля у січні 2016 р.

Суд критично оцінює позицію Відповідача щодо посилання у даному випадку на п. 12 Роз'яснень НАЗК, оскільки декларуванню належить саме майно (й підстава виникнення права на користування або володіння ), а не право користування майном. У даному випадку Відповідач у своїх запереченнях проти позову підміняє поняття майно та право на користування майном (без фактичного володіння).

Водночас суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про запобігання корупції», контроль за повнотою достовірністю та правильністю заповнення декларацій покладено на спеціальний суб'єкт - Національне агентство. У випадку отримання інформації щодо порушення корупційного законодавства у частині не повноти, та правильності відображення відомостей у декларації, Національне агентство проводить перевірку (абз.2 ст. 50 ЗУ «Про запобіганню корупції») й за результатами такої перевірки саме Національне агентство надає висновок про недостовірність поданих суб'єктом декларування відомостей. Цей висновок є підставою для адміністративної/ кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання протиправним скасування наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 11дк від 10.04.2017 р.

На підставі ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вважає, що для повного захисту прав позивача слід зобов'язати Генеральну прокуратуру України вжити заходи по вилученню відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, щодо ОСОБА_1, внесених на підставі наказу від 10.04.2017 р. № 11дк, а в задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача видати Наказ про скасування оскаржуваного наказу належить відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач надав суду квитанції про сплату судового збору в сумі 1280,00 грн. Таким чином, присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 10.04.2017 р. № 11дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України вжити заходи по вилученню відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, щодо ОСОБА_1, внесених на підставі наказу від 10.04.2017 р. № 11дк.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

5. Присудити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір у сумі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Генеральної прокуратури України.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 03.10.2017 р.

Суддя Лісовська Н. В.