Справа № 813/3224/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року № 813/3224/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Магиревич Ю.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

Керівник Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області (далі позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області (далі відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівстької сільської ради Львівської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини, що знаходиться на території с.Попелі, Дрогобицького району, зокрема: Церква Покрови Пресвятої Богородиці (перша половина XVII ст.) та Дзвіниця церкви Покрови Пресвятої Богородиці, (XVII ст.) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих памяток України;

-зобовязати Попелівську сільську раду Дрогобицького району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини місцевого та національного значення, що знаходиться на території села Попелі Дрогобицького району Львівської області, зокрема: Церква Покрови Пресвятої Богородиці (перша половина XVII ст.) та Дзвіниця церкви Покрови Пресвятої Богородиці, (XVII ст.) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про знесення таких до Державного реєстру нерухомих памяток України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Попелівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області всупереч чинному законодавству не виготовлено облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини місцевого та національного значення, що знаходиться на території с.Попелі, Дрогобицького району, Львівської області. В обґрунтування зазначеного позивач стверджує, що моніторингом Державного реєстру нерухомих памяток України місцевою прокуратурою встановлено, що в Державному реєстрі нерухомих памяток України немає жодної памятки культурної спадщини національного чи місцевого значення, що знаходитися на території с.Попелі, Дрогобицького району, Львівської області. Водночас, вивченням інформації Дрогобицької районної державної адміністрації та Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації встановлено, що на території с.Попелі, Дрогобицького району, Львівської області налічується 2 памятки культурної спадщини. Зокрема: Церква Покрови Пресвятої Богородиці (перша половина XVII ст.) та Дзвіниця церкви Покрови Пресвятої Богородиці, (XVII ст.). Таким чином, вважаючи, що бездіяльність відповідача порушує інтереси держави, позивач, керуючись ч.2 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.2 ст.60 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), звернувся до суду з адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та надала пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Дрогобицькою місцевою прокуратурою Львівської області вивчено питання занесення обєктів культурної спадщини, що розташовані на території с.Попелі, Дрогобицького району, Львівської області до Державного реєстру нерухомих памяток України.

Так, моніторингом Державного реєстру нерухомих памяток України місцевого прокуратурою встановлено, що в Державному реєстрі нерухомих памяток України немає жодної памятки культурної спадщини національного чи місцевого значення, що знаходиться на території с.Попелі, Дрогобицького району Львівської області.

Водночас, вивченням інформації Дрогобицької районної державної адміністрації та Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації встановлено, що на території с.Попелі, Дрогобицького району, Львівської області налічується 2 памятки культурної спадщини. Зокрема: Церква Покрови Пресвятої Богородиці (перша половина XVII ст.) та Дзвіниця церкви Покрови Пресвятої Богородиці, (XVII ст.)

Як вбачається з матеріалів справи, Дрогобицька місцева прокуратура скерувала запит від 11.08.2017 року, яким витребувала у Попелівської сільської ради інформацію щодо наявності облікової документації по кожній із памяток культурної спадщини, а також щодо скерування такої документації на розгляд Консультативної ради відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації.

У свою чергу, у відповідь на витребувану інформацію листом від 16.08.2017 року №02-25/160 голова Попелівської сільської ради повідомив, що облікова документація на обєкти культурної спадщини не складалася і на розгляд вищезгаданої Консультативної ради не скеровувалася.

Аналізуючи приписи законодавства у взаємозвязку з обставинами даної справи, суд дійшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на таке.

У відповідності до ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів громадян і держави в судах у випадках визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до окружного адміністративного суду в інтересах держави передбачено ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 60 КАС України.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Суд погоджується з твердженням позивача про відсутність органу уповноваженого на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом до органу місцевого самоврядування, що у взаємозвязку з необхідністю врегулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини зумовлює повноваження прокуратури на звернення до суду.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» (далі Закон).

Положеннями ст.1 Закону визначено, що об'єкт культурної спадщини визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Памяткою культурної спадщини, в силу положень ст.1 цього Закону, є обєкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих памяток України, або обєкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) обєкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України.

Охорона культурної спадщини, відповідно до положень ст.1 Закону, являє собою систему правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об'єктів культурної спадщини.

Тобто, регулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини, спрямоване на її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону, об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1760 від 27 грудня 2001 року (далі Порядок).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що обєкти культурної спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих памяток України за рішенням Кабінету Міністрів України (щодо обєктів національного значення) та Мінкультури (щодо обєктів місцевого значення).

У силу п.2 Порядку, на кожний обєкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в такому органі.

Пунктом 3 Розділу X «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.3 Порядку, облікова документація на обєкти культурної спадщини, які відповідно до пункту 3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини» визнаються памятками, включає облікову картку або паспорт, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану.

Облікова документація на щойно виявлені обєкти культурної спадщини включає облікову картку, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану.

Згідно з абц.3 п.3 Порядку, пропозиції щодо включення щойно виявлених обєктів культурної спадщини до Реєстру подаються не пізніше ніж протягом трьох років з дня їх включення до переліку обєктів культурної спадщини.

За приписами п.5 Порядку, якщо обєкт культурної спадщини є комплексом (ансамблем) або визначним місцем, облікова документація на такий обєкт включає паспорт на комплекс (ансамбль) або визначне місце в цілому, облікову картку на кожний окремий обєкт культурної спадщини, що входить до складу комплексу (ансамблю) або визначного місця, генеральний план з позначенням меж території комплексу (ансамблю) або визначного місця і кожного окремого обєкта культурної спадщини, матеріали фотофіксації як окремих обєктів культурної спадщини, так і загального вигляду всього комплексу (ансамблю) або визначного місця. Якщо обєкт культурної спадщини має зовні чи в інтерєрі твори мистецтва або елементи опорядження, які є предметом охорони, додатково складаються облікові картки на внутрішнє чи зовнішнє оздоблення. (п.6 Порядку).

За змістом п.4 Порядку, облікова документація, що передбачає виконання роботи з метою виявлення, дослідження, фіксації обєкта культурної спадщини, визначення його антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності, складається спеціально уповноваженими органами охорони культурної спадщини, до яких належать орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні держадміністрації, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.

Тобто, в силу п.4 Порядку, на виконавчий орган сільської ради, окрім інших, покладається обовязок складання облікової документації для кожного обєкту культурної спадщини, що пропонується для занесення до Реєстру. Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Отже, у даних спірних правовідносинах такий обовязок покладається на виконавчий комітет Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Суд звертає увагу на положення абц.2 п.2 Порядку, яким визначено, що занесення обєкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається. Тобто, невиконання відповідачем вимог законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини унеможливлює занесення обєкта культурної спадщини до Реєстру, а відтак суперечить цілям Закону «Про охорону культурної спадщини», в преамбулі якого зазначено, що охорона об'єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст.ст.3-6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належить, зокрема, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною 2 ст.5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих памяток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих обєктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення обєктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих памяток України та про внесення змін до нього щодо памяток національного значення; занесення обєктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих памяток України та внесення змін до нього щодо памяток місцевого значення.

При цьому, ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить: 1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; 3) забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам'яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам'яток та в історичних ареалах населених місць.

Однак, як досліджено судом, попри наведені правові норми у сфері охорони культурної спадщини, відповідачем облікова документація на обєкти культурної спадщини не складалася і на розгляд Консультативної ради відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації не скеровувалася.

Суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити, відповідно до покладених на неї обовязків, згідно із законодавством України. А правовий аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що саме на відповідача Попелівську сільську раду Дрогобицьког району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівської сільської ради покладається обовязок виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини місцевого та національного значення, що знаходиться на території с.Попелі та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих памяток України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За вказаних обставин суд доходить висновку, що бездіяльность відповідача є протиправною, а відтак, позов належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України відшкодування витрат, понесених позивачем - суб'єктом владних повноважень, не передбачено.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівстької сільської ради Львівської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини, що знаходиться на території с.Попелі, Дрогобицького району, зокрема: Церква Покрови Пресвятої Богородиці (перша половина XVII ст.) та Дзвіниця церкви Покрови Пресвятої Богородиці, (XVII ст.) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих памяток України.

Зобовязати Попелівську сільську раду Дрогобицького району Львівської області в особі Виконавчого комітету Попелівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини місцевого та національного значення, що знаходиться на території села Попелі Дрогобицького району Львівської області, зокрема: Церква Покрови Пресвятої Богородиці (перша половина XVII ст.) та Дзвіниця церкви Покрови Пресвятої Богородиці, (XVII ст.) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про знесення таких до Державного реєстру нерухомих памяток України.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06 жовтня 2017 року