Справа № 826/12002/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом народного депутату України ОСОБА_3, народного депутата України ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про: визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у наданні неповної інформації на депутатські звернення позивачів № 14 від 19 січня 2016 року, № 149/2/97 від 29 лютого 2016 року та ненаданні інформації у відповідь на депутатське звернення № 149/2/141 від 22 червня 2016 року щодо суми податкового боргу по сплаті рентної плати за користування надрами окремо за кожним об'єктом надр ПАТ «Укрнафта», на який товариству надано спеціальний дозвіл для видобування вуглеводної сировини; зобов'язання відповідача протягом 30 календарних днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням надати позивачам інформацію запитувану у зверненні № 148/2/141 від 22 червня 2016 року станом на 01 червня 2016 року щодо суми податкового боргу по сплаті рентної плати за користування надрами окремо за кожним об'єктом надр ПАТ «Укрнафта», на який товариству надано спеціальний дозвіл для видобування вуглеводної сировини.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, третя особа - ПАТ «Укрнафта» та відповідач - Державна фіскальна служба України, звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 19 січня 2016 року позивачі направили голові Державної фіскальної служби України ОСОБА_5 депутатське звернення №14, в якому просили повідомити станом на 01 січня 2016 року суми податкового боргу по сплаті рентної плати за користування надрами окремо за кожним об'єктом надр ПАТ «Укрнафта», , на який товариству надано спеціальний дозвіл для видобування вуглеводневої сировини.

Листом від 03 лютого 2016 року № 319/2/99-99-23-02-10 відповідач повідомив, що надання інформації, зазначеної у зверненні позивачів, може бути забезпечено відповідачем лише в частині відомостей про податковий борг з рентної плати за користування надрами та перелік спеціальних дозволів, на яких такий борг має місце.

До листа від 03 лютого 2016 року №319/2/99-99-23-02-10 відповідачем додано перелік спеціальних дозволів на користування надрами, наданих ПАТ «Укрнафта» з зазначенням розміру податкового боргу в розрізі видів мінеральної сировини за видобування якої справляється рентна плата (за видобування природного газу, нафти, корисних копалин загальнодержавного призначення, тощо) без виокремлення такої інформації по кожному спеціальному дозволу.

Вважаючи, що відповідачем було надано неповну інформацію на депутатський запит, 29 лютого 2016 року позивачі направили голові Державної фіскальної служби України ОСОБА_5 депутатське звернення № 149/2/97, в якому просили надати інформацію на момент надання відповіді на звернення стосовно актуальної суми податкового боргу по сплаті рентної плати за користування надрами окремо за кожним об'єктом надр ПАТ «Укрнафта», , на який товариству надано спеціальний дозвіл для видобування вуглеводневої сировини.

Листом від 18 березня 2016 року № 785/2-99-99-23-02-10 відповідач повідомив позивачів, що надання інформації про податковий борг в розрізі окремого спеціального дозволу на користування надрами є неможливим, оскільки ведення податкового обліку рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин запровадженим програм забезпеченням ІС «Податковий блок» відбувається в розрізі регіонів, а не в розрізі спеціальних дозволів на користування надрами.

З листом від 18 березня 2016 року № 785/2-99-99-23-02-10 відповідач надав позивачам перелік спеціальних дозволів ПАТ «Укрнафта» та зведену інформацію щодо податкового боргу товариства виключно по регіонам України.

22 червня 2016 року позивачі направили голові Державної фіскальної служби України ОСОБА_5 депутатське звернення № 149/2/141, в якому просили дати доручення щодо проведення відповідним територіальним органам Державної фіскальної служби України виокремлення та систематизації в ручному режимі наявної у них інформації станом на 01 червня 2016 року щодо суми податкового боргу по сплаті рентної плати за користування надрами окремо за кожним об'єктом надр ПАТ «Укрнафта», , в межах їх територіального відання, на який товариству надано спеціальний дозвіл для видобування вуглеводневої сировини, та надати таку систематизовану інформацію у відповідь на депутатське звернення.

Листом від 05 липня 2016 року № 1567/2/99-99-17-02-10 відповідач відмовив позивачам у наданні запитуваної інформації, посилаючись на те, що автоматизована система обліку платежів у органах доходів і зборів не передбачає відокремленого сервісу щодо обліку нарахувань податкових зобов'язань з рентної плати за користування надрами у розрізі родовищ або спеціальних дозволів.

Вважаючи, що відповідачем надано неповні відповіді на депутатські запити, позивачі звернулись до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Державна фіскальна служба України має можливість надати позивачам запитувану інформацію шляхом математичних розрахунків, а саме: сумування розміру наявного боргу по кожній мінеральній сировині в межах одного об'єкту надр, в результаті чого буде отримано конкретну суму заборгованості по рентній платі в межах конкретної ділянки надр, а отже і в межах відповідного спеціального дозволу.

Колегія суддів із зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначає Закон України «Про статус народного депутата України» від 17 листопада 1992 року № 2790-XII (далі - Закон № 2790-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 2790-XII народний депутат, крім іншого, зобов'язаний: дбати про благо України і добробут Українського народу, захищати інтереси виборців та держави; додержуватися вимог Конституції України, цього Закону, закону про Регламент Верховної Ради України та інших законів України, додержуватися присяги народного депутата України; бути присутнім та особисто брати участь у засіданнях Верховної Ради України та її органів, до складу яких його обрано; особисто брати участь у голосуванні з питань, що розглядаються Верховною Радою України та її органами; виконувати доручення Верховної Ради України, відповідного комітету, депутатської фракції (групи), тимчасової спеціальної або тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України, до складу яких його обрано; інформувати Верховну Раду України та її органи, до складу яких його обрано, про виконання доручень Верховної Ради України та її органів;

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2790-XII народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань. Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Вмотивована відповідь на депутатське звернення повинна бути надіслана народному депутату не пізніш як на другий день після розгляду звернення. Відповідь надається в обов'язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об'єднання громадян, крім випадків, установлених цим Законом (ч. 4 ст. 16 Закону № 2790-XII).

Народний депутат має право порушувати у Верховній Раді України або її органах питання про необхідність проведення перевірок додержання законів органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та об'єднаннями громадян, розташованими на території України, чи їх посадовими особами, про проведення розслідувань з питань, що становлять суспільний інтерес, та брати участь у таких розслідуваннях в порядку, встановленому законом (ч. 4 ст. 17 Закону № 2790-XII).

Народний депутат має право одержати інформацію з питань, пов'язаних із здійсненням ним депутатських повноважень, від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, які зобов'язані надати йому таку інформацію в порядку та строки, визначені цим Законом (ч. 9 ст. 17 Закону № 2790-XII).

Права народного депутата України у взаємовідносинах із органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, об'єднаннями громадян України та іноземних держав, визначені ст. 17 Закону № 2790-XII, не є вичерпними.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи встановлено, що народні депутати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися із депутатським зверненням про надання інформації стосовно наявності податкового боргу ПАТ «Укрнафта» в розрізі спеціального дозволу на видобування корисних копалин.

ПАТ «Укрнафта» здійснює видобуток вуглеводнів (нафти, природного газу та газового конденсату) та є платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

У зв'язку зі здійсненням видобутку не за власним місцезнаходженням (як юридичної особи), а за місцезнаходженням ділянок надр, ПАТ «Укрнафта» перебуває на обліку як платник податку за не основним місцем у територіальних органах Державної фіскальної служби України, що здійснюють податковий контроль за місцерозташуванням таких ділянок.

Згідно з п. 252.1.1. ст. 252 Податкового кодексу України платниками рентної є, зокрема, суб'єкти господарювання, які набули права користування об'єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення .(або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об'єктах (ділянках) надр.

Відповідно до п. 252.2. ст. 252 Податкового кодексу України платники рентної плати здійснюють для цілей оподаткування окремий (від інших видів операційної діяльності) бухгалтерський та податковий облік витрат і доходів за кожним вилом мінеральної сировини за кожним об'єктом надр, на який надано спеціальний дозвіл.

Спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами є документ, що видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, і засвідчує право юридичної чи фізичної особи, якій цей документ виданий, на користування нафтогазоносними надрами протягом часу, в межах ділянки надр, на умовах, передбачених у цьому документі (ст. 1 Закону України «Про нафту і газ»).

Як вбачається з п.п. 257.3., 257.5 ст. 257 Податкового кодексу України, платники рентної плати до закінчення граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням ділянки надр, за Формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки. Сума податкових зобов'язань з рентної плати, визначена у податковій декларації сплачується платником до бюджету, протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

Форма як податкової декларації з рентної плати так і додатку до нього - розрахунку з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин затверджена наказом Міністерства фінансів України від 17 серпня 2015 року № 719 «Про затвердження форми Податкової декларації з рентної плати».

Форма розрахунку з рентної плати передбачає внесення в графу 5 розрахунку інформацію про ділянку надр з якої видобуто вуглеводні - її назву та місцезнаходення, а також код органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням ділянки надр; в графі 6 зазначаються дані про спеціальний дозвіл - номер, дата видачі, вид користування надрами та інше; в графі 8 зазначається дозволений до видобування вид корисної копалини.

Таким чином, декларування платником податків зобов'язань з рентної плати передбачає внесення до відповідного Розрахунку даних про тип корисної копалини (нафта, газ чи газовий конденсат), вид користування надрами, реквізити спеціального дозволу, а також місцезнаходження та назва ділянки надр. Тобто ведення обліку цих даних є обов'язком платника податку. Наведену інформацію останній зобов'язаний внести до податкової звітності. Декларування зобов'язань з рентної плати здійснюється до того контролюючого органу, за місцезнаходженням якого розташована відповідна ділянка надр. Відповідно, кожен контролюючий орган веде окремий облік задекларованих та сплачених платником податків зобов'язань.

В свою чергу, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами Державної фіскальної служби України в інформаційній системі даних органів (п. З Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422).

Інформаційна система органів Державної фіскальної служби України - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції (п. 2 Порядку № 422).

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками (п. 1 розділу II Порядку № 422).

Інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (п. 1 розділу І Порядку № 422).

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів та інших платежів до бюджетів відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення (п. 1 розділу II Порядку № 422).

Постійними реквізитами ІКП є: 1) податковий номер або серія та номер паспорта; 2) код виду бюджету; 3) код класифікації доходів бюджету /технологічний код класифікації єдиного внеску; 4) дата відкриття ІКП; 5) дата закриття ІКП; 6) код області (Автономна Республіка Крим, область, міста Київ та Севастополь), району та органу ДФС, в якому відкрита ІКП. Змінними реквізитами ІКП є: 1) дата здійснення облікової операції; 2) код облікової операції; 3) сума за обліковою операцією. Органу ДФС, в якому перебуває платник за неосновним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за неосновним місцем обліку, для внесення відповідної інформації (п. 1 розділу II Порядку № 422).

За кожним видом платежу відкриваються ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з'ясування» за формою, що відповідає формі ІКП, за якою ведеться облік платежу згідно з бюджетною класифікацією (п. 2 розділу II Порядку № 422).

З викладеного вбачається, що з метою ведення оперативного обліку податків і зборів в структурі Державної фіскальної служби України запроваджено інформаційну систему, в якій відкриваються інтегровані картки за кожним платником податку. ІКП функціонує автоматизовано

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, тобто характеризує стан податкових нарахувань платника податків та розрахунків за ними. Облік операцій та показників здійснюється згідно з бюджетною класифікацією податкових платежів. Тобто, за кодом бюджетної класифікації відображаються нараховані та сплачені суми податкових зобов'язань.

Незважаючи на те, що платником рентної плати у документах податкової звітності зазначаються дані про спеціальний дозвіл та місце його знаходження, ці дані не відображаються в ІКП та згідно з Порядком № 422 не повинні там відображатись, інформація про спеціальний дозвіл не становить реквізитів ІКП.

З викладеного вбачається, що інформація щодо податкового боргу ПАТ «Укрнафта» з рентної плати в розрізі окремих спеціальних дозволів могла б бути сформована в ручному режимі (шляхом виокремлення та систематизації наявної у контролюючого органу інформації) за умови, що в ІКП, що відкривається за кожним кодом бюджетної класифікації, відображалися б нараховані та сплачені суми податкових зобов'язань по кожному окремому спеціальному дозволу. Однак, таких можливості ІКП не передбачає.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, терміни «податковий борг» та «сума грошового зобов'язання» не тотожні. Сума грошового зобов'язання перетворюється у податковий борг у разі несплати останньої у передбачений Податковим кодексом України строку.

Відповідно до п.п. 252.25.1 п. 252.25 ст. 252 Податкового кодексу України, - платник рентної плати та уповноважена особа сплачують податкові зобов'язання за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України.

Затверджена наказом Міністерства фінансів України від 17 серпня 2015 року №719 форма Податкової декларації з рентної плати, передбачає визначення загальної суми податкового зобов'язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (сума рядків 13 додатків 1 та 2).

В свою чергу, показники податкового зобов'язання з рентної плати у Податковій декларації, формуються на підставі Розрахунку з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводневої сировини (Додаток 2 до Податкової декларації з рентної плати), який є невід'ємною частиною Податкової декларації.

Згідно примітки 12 до графи 8 Додатку 2 в залежності від виду корисної копалини, зазначеної відповідно до спеціального дозволу, при зазначенні у спеціальному дозволі декількох видів корисних копалин - платник складає окремий розрахунок за кожним із видів корисних копалин, за яким визначається зобов'язання у такому розрахунку (в даному випадку за кожним окремо визначеним видом корисної копалини, видобутої на родовищі у податковому звітному періоді - нафта, природний газ, газовий конденсат).

Відповідно до п.1 Розділу II Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 05 грудня 2013 року № 765 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 лютого 2014 року за № 217/24994 (далі - Порядок), з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

В зв'язку з цим, задекларовані у Податкових деклараціях ПАТ «Укрнафта» суми податкових зобов'язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин відображаються в інтегрованих картках за кожним видом обов'язкового платежу, розподіленого згідно доданого до податкового звіту розрахунку, а саме з рентної плати за користування надрами для видобування нафти (13030700), з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу (13030800) та з рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату (13030900).

Відповідно до п.7 Розділу II Порядку - операції щодо погашення (сплати) нарахованих сум в інтегрованій картці платника здійснюються в хронологічному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що при направленні депутатського звернення на адресу податкової інспекції, позивачами додано таблицю, запропоновану для заповнення в межах надання відповіді, в якій необхідно зазначити заборгованість з рентної плати за користування надрами з посиланням на реквізити та дані спеціальних дозволів на користування ділянкою надр, визначенням ділянки надр в розрізі родовищ, з яких видобувається корисна копалина відповідно до спеціального дозволу та послідуючим розмежуванням видів рентної плати і заборгованості по ним у розрізі ділянки надр відповідно до спеціального дозволу.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що автоматизована система обліку платежів у податкових органах, не передбачає відокремленого сервісу та можливості щодо обліку нарахувань податкових зобов'язань з рентної плати за користування надрами у розрізі родовищ або спеціальних дозволів.

З аналізу наведених норм вбачається, що інформаційна система ДФС забезпечує автоматичну обробку файлів (що містять відомості про зарахування та повернення кошів з аналітичних рахунків) та виконує розподіл записів, зокрема за критеріями «рознесені платежі». Ці платежі відображаються в ІКП відповідними обліковими операціями зі сплати відповідно до поля «Призначення платежу» документів на переказ згідно з переліком кодів сплати. Тобто, платіжних доручень на сплату податків за відповідним кодом бюджетної класифікації. При виявленні некоректних базових записів (тобто помилок або невідповідність сум) готується коригуючий документ з посиланням на первинний документ (платіжне доручення), показники якого виправляються. Після цього здійснюється коригування даних (коригування суми) в інформаційні системі в ручному режимі (за відповідним рішенням керівника).

Виходячи з наведеного, вищезгаданий порядок коригування в інформаційній системі в ручному режимі застосовується до коригування сум платежів, здійснених платником податку як виконання задекларованого зобов'язання чи для погашення податкового боргу. Можливість проведення коригування в даних інформаційної системи ДФС щодо здійснених платежів не є свідченням того, що контролюючі органи можуть в ручному режимі розподіляти загальну суму сплаченої платником податків рентної плати пропорційно до податкових зобов'язань за кожним спеціальним дозволом за необхідний період, при цьому, самостійно визначаючи суму недоплати за кожним спеціальним дозволом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», визначає обов'язки розпорядників інформації, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Як встановлено ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи, можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Ст. 20 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 «Про Державну фіскальну службу України» передбачені права контролюючих органів, їх завдання та повноваження. Зокрема, Державна фіскальна служба України здійснює контроль за дотриманням податкового законодавства, а саме: за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів). Також контролює своєчасність подання платником податків бухгалтерської звітності і балансів, податкових декларацій, рахунків та перевіряє достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів.

З викладеного вбачається, що основна функція Державної фіскальної служби України - це контроль за правильністю і своєчасністю надходження податкових коштів.

Як встановлено в судовому засіданні, звернення позивачів не стосувалися відомостей, що вже зафіксовані в офіційному документі, створеному в процесі здійснення Державною фіскальною службою України своєї діяльності, а містили вимоги вчинити певні дії по підбору, обробці та наданні інформації, яка б відповідала поставленим у запиті умовам.

За таких обставин, приймаючи до уваги запитувану позивачем інформацію, колегія суддів приходить до висновку про те, що Державна фіскальна служба України надала публічну інформацію, що знаходилась у її володінні, як відповідь на депутатські звернення, в порядок та строки, передбачені чинним законодавством України, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язок Державної фіскальної служби України створювати інформацію не в процесі виконання своїх обов'язків.

Ні норми Податкового кодексу України, ні положення Порядку № 422 не наділяють Державну фіскальну службу України такими повноваженнями (здійснювати в ручному режимі розподілення сум сплачених платником податків обов'язкових платежів у співвідношення до спеціального дозвільного документу, який такому платнику видано). Таким чином, повноваження контролюючих органів в цій частині законом не визначено.

Між тим, для надання позивачам запитуваної інформації у тій формі про яку зазначали позивачі в депутатських зверненнях, відповідач фактично має створити таку інформацію, а не надати ту, що є у його розпорядженні, що не відповідає повноваженням та обов'язкам Державної фіскальної служби, які визначені чинним законодавством.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи, що суд першої інстанції здійснив порушення вимог матеріального права та висновки цього суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2017 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Державної фіскальної служби України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2017 року - скасувати та прийняти нову.

У задоволенні адміністративного позову народного депутату України ОСОБА_3, народного депутата України ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлений 02 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.