Справа № 753/11158/17
Суддя: Леонтюк Л. К.
Дата ухвалення: 2017-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/462/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря КЕДИК А.В.

сторін:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ШЕВЧЕНКО Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ДАРНИЦЬКОЇ РАЙОННОЇ в місті КИЄВІ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ, третя особа: Київська обласна державна адміністрація Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації Чорнобильської катастрофи про визнання дій протиправними щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення та зобов"язати вчинити певні дії, суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, залучивши в якості третьої особи: Київську обласну державну адміністрацію Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації Чорнобильської катастрофи про визнання дій протиправними щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення та зобов"язати вчинити певні дії. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорія, безпосередній учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, а також інвалід 2 групи, причина інвалідності захворювання, пов'язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

10. 04. 2017р. він звернувся до Відповідача із заявою вх.№ 01-08/898з проханням видати посвідчення інваліда війни . В обґрунтування підстав для видачі посвідчення інваліда війни він надав: копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), з вкладкою учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС, довідку до акту огляду МСЕК, які доводять, що інвалідність Позивачем отримана саме внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; копії документів, які підтверджують його участь в роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань ЦО, а саме: наказ начальника Цивільної оборони Української ССР від 30.04.1986 № 173, Витяг з Положення про невоєнізовані формування цивільної оборони Міністерства оборони СРСР та інформаційну довідку про його участь у формуваннях ЦО від 07.04. 2017р. № 01.1-14/579-7,видану Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чернобильської катастрофи.

У відповідь на заяву Відповідач надіслав лист-відмову від 14.04.17 р. №01- 08/3200, у якому зазначено, що у наданих документах відсутнє документальне підтвердження залучення його особисто до формування Цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням, а тому за таких обставин відсутні підстави для встановлення статусу «Інваліда війни», а факт залучення його до формувань Цивільної оборони повинен бути встановлений в судовому порядку.

Він вважає, що зазначені документи є достатнім підтвердженням його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, що в повній мірі відповідає змісту пункту 9 частини 2 статті 7 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому він має право на встановлення статусу інваліда війни та отримання «Посвідчення інваліда війни».

Водночас вважає відмову Відповідача протиправною та такою, що порушує його законні права щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав, оскільки Чорнобильська катастрофа відбулася за часів існування Радянського Союзу. На той час не існувало чіткого переліку документів, потрібних для присвоєння статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи чи статусу інваліда війни, так само, як і зараз в Україні не існує чіткого переліку визначення формувань Цивільної оборони і в цьому разі потрібно керуватися «Положенням не воєнізованого формування Цивільної оборони і норми оснащення їх матеріально- технічними засобами», введеним в дію наказом № 90 начальника Цивільної оборони СРСР Міністерства оборони на той час, в тому числі - невоєнізовані, які створювалися на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, тому такі формування залучалися до ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Згідно з пунктом 25 статті 4 вищезазначеного Положення, до складу формувань (цивільної оборони) зараховуються в обов'язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років, за виключенням військовозобов'язаних, які мають мобілізаційні приписи...» (витяг додається).Таким чином, звертає увагу суду, що в багатьох випадках рішення та розпорядження, які приймалися, віддавалися усно, не фіксувалися документально.

З метою підтвердження факту залучення його до формувань цивільної оборони вважає за необхідність у залученні Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог.

На підставі вищенаведеного просить визнати дії відповідача щодо відмови йому у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправними. Зобов"язати відповідача встановити йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення з моменту звернення до відповідача, а саме з 10.04. 2017 року вх. № 01-08/898.

В судовому засіданні позивач підтримав адміністративний позов та просив його задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах у повному обсязі.

Представник відповідача Шевченко Ю.В., яка діє за довіреністю № 01-01/139 від 11.01. 2017 року позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях, які надійшли через загальну канцелярію за вх. № 36642 від 25.07. 2017 року ( а.с. 26-29).

Третя особа: Київська обласна державна адміністрація Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації Чорнобильської катастрофи , належним чином повідомлена, не направила свого представника у судове засідання, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань через загальну канцелярію до суду не надійшло, а тому суд з врахуванням думки учасників процесу вважає за необхідне розглянути справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідив матеріали адміністративної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, що підтверджено довідкою МСЕК про призначення інвалідності 2 групи (безстроково) серія МСЕ-ЧНВ № 487413 від 12.06.1991 р., пов'язаного з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС та учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1, вкладка 092402, виданого Державною адміністрацією м. Києва 02.12.1998 року (а.с.8- 9).

Позивач звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької РДА в м. Києві про визнання його інвалідом з наданням відповідного статусу та проханням видати посвідчення відповідного зразка у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

До заяви позивачем були додані: копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), з вкладкою учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС, довідку до акту огляду МСЕК, які доводять, що інвалідність Позивачем отримана саме внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; копії документів, які підтверджують його участь в роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань ЦО, а саме: наказ начальника Цивільної оборони Української ССР від 30.04.1986 № 173, Витяг з Положення про невоєнізовані формування цивільної оборони Міністерства оборони СРСР та інформаційну довідку про його участь у формуваннях ЦО від 07.04. 2017р. № 01.1-14/579-7,видану Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Позивач зазначає, що інформаційна довідка Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації № 01.1-14/579-7 від 07.04.2017 року є достатнім підтвердженням участі останньої у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

У відповідь на звернення позивача Управління праці соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації листом №01-08/3200 від 14.04.2017 року повідомило про відсутність правових підстав для надання статусу інваліда війни, оскільки не надано жодного первинного документу, який би підтвердив участь позивача у складі формувань Цивільної оборони (а.с. 12).

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно статей 1, 4 Закону № 3551-ХІІ даний Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття, організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

У відповідності до статті 4 Закону № 3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Виходячи зі змісту пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підставами для надання особі статусу інваліда війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань ЦО під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) такій особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі по тексту - Положення № 302), посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідно пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Роз'яснення Комітету у справах пенсіонерів, ветеранів та інвалідів Верховної Ради України від 08.12.2005 року № 0625/7-379 чинність ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, створених згідно діючого на той час законодавства, зокрема на підставі Положення про Цивільну оборону СРСР затвердженого Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 від 18.03.1976 року. Такі формування Цивільної оборони були створені згідно з розпорядженням начальника Цивільної оборони Київської області - Голови обласної ради, а також наказом начальника Цивільної оборони м. Біла Церква - Голови міської ради. Підтвердженням залучення особи до складу формувань Цивільної оборони є архівні дані за підписом та розпорядженням вищезазначених керівників Цивільної оборони.

Як вбачається зі ст. 1 Закону України вiд 03.02.1993 р. № 2974-XII «Про цивільну оборону» цивільна оборона України є державною системою органів управління, сил і засобів, що створюється для організації і забезпечення захисту населення від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру.

Невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. До невоєнізованих формувань цивільної оборони зараховуються працездатні громадяни України, за винятком жінок, які мають дітей віком до 8 років, жінок з середньою та вищою медичною освітою, які мають дітей віком до 3 років, та осіб, які мають мобілізаційні розпорядження.

Згідно пункту 25 частини 4 Положення «Про невоєнізовані формування цивільної оборони і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами», введене в дію Наказом начальника Цивільної оборони СРСР - замісником Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року №90 до складу формувань зараховуються в обов'язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років, за виключенням військовозобов'язаних, що мають мобілізаційні розпорядження, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дитину до 8-річного віку, а також жінок з середньою та вищою медичною освітою, які мають дітей до 2-річного віку.

Відповідно до Роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України необхідне документальне підтвердження факту залучення особи до формувань Цивільної оборони, які можуть дати тільки архівні первинні документи 1986 року з ініціалами заявника, посиланням на номер розпорядження керівника формування ЦО та характером виконаних робіт, які завірені печатками та штампами того часу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наданого жодного відповідного документу на підтвердження особистого залучення та участі у складі формувань Цивільної оборони, що унеможливлює надання позивачу статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення.

Так, інформаційна довідка про участь у формуваннях ЦО № 01.1-14/579-7 від 07.04.2017 року, на яку посилається позивач, носить суто інформаційний характер. Окрім того, слід зауважити, що остання не є та не може бути належним та допустимим доказом, що підтверджує участь у складі формувань Цивільної оборони, оскільки не містить ані прізвища позивача, ані дати, періоду залучення останньої у складі формувань Цивільної оборони, а по своїй суті є викладенням правової позиції шляхом суб'єктивного трактування норм чинного законодавства у сфері Цивільної оборони.

Поряд з цим, судом не береться до уваги пропуски від 31.07. 1986 року № 000713 " Припять"; 30.07. 1987 року № 010782 " Всюду"; від 31.12. 1987 року № 003544 "г. Чернобиль"; № 004362 від 31.12. 1989 року " Временний", оскільки є разові та відсутні відомості, що функції виконувалися у складі формувань Цивільної оборони.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем документи не підтверджують його залучення до складу формувань Цивільної оборони.

Сама по собі участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлення йому у зв'язку з цим групи інвалідності є підставою для надання пільг та компенсації, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, обов'язковою умовою для визнання позивача інвалідом війни є його участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формування Цивільної оборони, проте такі належні та допустимі докази в матеріалах справи відсутні.

Водночас позивач є особою, яка у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має лише статус постраждалого в мирний час особи внаслідок Чорнобильської катастрофи і не може бути віднесений до осіб, які дійсно належать до учасників війни, а дії позивача свідчать про їх невідповідність дійсності, що підтверджується відсутністю в документах розпорядження по підприємству про створення формування ЦО, його структури, особистого складу.

З огляду на зазначене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно визнання дій Управління праці соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо надання статусу інваліда війни неправомірними є необґрунтованими, оскільки відмова відповідача від надання статусу інваліда війни є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на нормах законодавства.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Управління праці соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації видати посвідчення відповідного зразка суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено правомірність відмови щодо надання статусу інваліда війни, суд приходить до висновку про неможливість втручання в дискрецію суб'єкта владних повноважень, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 69, 70, 71, 76, 86, 103, 158-163 , 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ДАРНИЦЬКОЇ РАЙОННОЇ в місті КИЄВІ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ, третя особа: Київська обласна державна адміністрація Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації Чорнобильської катастрофи

про визнання дій протиправними щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення та зобов"язати вчинити певні дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення . Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06 вересня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК