Справа № 816/1434/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1434/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Голубенко В.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Маліченка Д.В.,

представника відповідача - Гонжак К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2017 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, а саме просить (з урахування заяви-клопотання про зміну позовних вимог від 12 вересня 2017 року):

- визнати протиправною та скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, викладену у листі № 11256/6-17 від 02 серпня 2017 року, у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області;

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_1 4500,00 (чотири тисячі п'ятсот гривень) грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до положень пункту 14 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України ОСОБА_1, як учасник антитерористичної операції, має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки площею не більше 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2017 року у справі № 816/517/17 задоволено частково адміністративний позов позивача до відповідача. Визнано протиправною відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09 березня 2017 року вих. № 2306/6-17. Зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21 лютого 2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з урахуванням висновків суду. Однак, за результатами розгляду відповідного клопотання до відповідача, ОСОБА_1 повторно отримав відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вкотре протиправно відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, посилаючись при цьому на підстави, не передбачені земельним законодавством. Розглянувши заяву ОСОБА_1 після встановлення судовим рішенням протиправності попередньої відмови, відповідач зобов'язаний надати дозвіл позивачу, або відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах. Проте ГУ Держгеокадастру у Полтавській області протиправно відмовило у наданні дозволу з підстав, не передбачених законом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача вимоги позовної заяви не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що в доданому до клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області графічному матеріалі неможливо встановити місце розташування земельної ділянки, щодо якої позивач бажав розробити проект землеустрою. Враховуючи положення Земельного кодексу України, а саме те, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів. В даному випадку встановити відповідність місця розташування бажаної земельної ділянки не є можливим. Також, зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області фактично не було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а лише запропоновано визначити конкретну земельну ділянку, з метою вирішення його клопотання по суті.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набув статусу учасника бойових дій, що підтверджено свідоцтвом серії УБД № 140241, копія якого залучена до матеріалів справи /а.с. 9/.

Згідно даних реєстрації вхідної кореспонденції 21 лютого 2017 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області /а.с. 31-32/. До клопотання позивач додав викопіювання з графічного матеріалу із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки та зазначенням її орієнтовного розміру /а.с. 33/. Також повідомив, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використав.

Листом від 09 березня 2017 року вих. № 2306/6-17 відповідач повідомив ОСОБА_1, що на обрану земельну ділянку ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі - учаснику АТО. Крім того, відповідач зазначив, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 898 за окремими дорученнями Держгеокадастру в області резервуються земельні ділянки державної та комунальної власності, що перебувають у запасі, з метою відведення учасникам АТО та членам родин загиблих в АТО військовослужбовців. Відповідна інформація про земельні ділянки представлена у вигляді довідкових альбомів-атласів з картографічним матеріалом по окремих масивах/земельних ділянках у відповідних районах в розрізі сільських рад та міст обласного значення, що опубліковані на веб-сторінці Головного управління /а.с. 30/.

В подальшому позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування вищевказаної відмови та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою суду від 28 квітня 2017 року у справі № 816/517/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену у листі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09 березня 2017 року вих. № 2306/6-17. Зобов'язано ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21 лютого 2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області з урахуванням висновків суду.

На виконання даного рішення відповідачем повторно переглянуто клопотання позивача, за результатами розгляду якого направлено лист-відповідь від 02 серпня 2017 року № 11256/6-17, в якому зазначено, що в поданих ОСОБА_1 до клопотання графічних матеріалах з бажаним місцем розташування земельної ділянки зазначено три земельні ділянки. Крім того, орієнтовна площа зазначена у поданому клопотання 2,0 га, а на доданому графічному матеріалі масив позначений № 1 загальною площею 5,1173 га. Також ГУ Держгеокадастру у Полтавській області запропонувало уточнити місце розташування бажаної земельної ділянки та вжити відповідних заходів /а.с. 28-29/.

З наведених підстав, позивач вважає, що йому протиправно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства, а відтак, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, позивач має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Зі змісту листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 02 серпня 2017 року № 11256/6-17 /а.с. 28-29/, суд встановив, що відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач мотивував посиланням на те, що у поданих ОСОБА_1 до клопотання графічних матеріалах з бажаним місцем розташування земельної ділянки зазначено три земельні ділянки. Крім того, орієнтовна площа зазначена у поданому клопотанні 2,0 га, а на доданому графічному матеріалі масив позначений № 1 загальною площею 5,1173 га.

Суд зазначає, що частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак, відповідач жодної з них у листі від 02 серпня 2017 року № 11256/6-17 не вказав.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач не навів належних та допустимих мотивів відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою.

Відтак, відмова ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, оформлена листом від 02 серпня 2017 року № 11256/6-17 , не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню.

Окремо суд звертає увагу на надуманість підстави для відмови, що була застосована відповідачем у даному разі: неможливість визначити бажане місцезнаходження земельної ділянки з поданих заявником графічних матеріалів.

З наданих відповідачу разом з клопотанням про надання дозволу та доданих до матеріалів адміністративної справи копій графічних матеріалів, де зазначено бажане місцезнаходження земельної ділянки, достатньо чітко і ясно таке місцезнаходження вбачається. Суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яка особа, яка звертається за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою, не має можливості визначити детально межі земельної ділянки більш чітко, аніж орієнтоване (приблизне) зазначення на картографічних матеріалах. Чітке визначення меж земельних ділянок є можливим у процесі робіт з виготовлення проекту землеустрою, тобто на подальших стадіях процедури.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області суд зазначає наступне.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, у національному законодавстві повинно бути з достатньою чіткістю визначено межі та спосіб здійснення відповідних дискреційних повноважень державних органів з метою забезпечення особам мінімального рівня захисту, на який вони мають право в умовах верховенства права в демократичному суспільстві (рішення від 12 березня 2009 року у справі "Сергій Волосюк проти України" (Sergey Volosyuk v. Ukraine), заява № 1291/03, пп. 81 і 82).

За висновком суду із аналізу Земельного кодексу України законодавцем чітко не встановлено меж дискреційних повноважень органу виконавчої влади щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, зокрема, скільки разів уповноважений орган може відмовити у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою тощо. Тому у цьому випадку межею таких дискреційних повноважень виступають критерії правомірності рішень, дій чи бездіяльності, зазначені у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства є контроль за легітимністю прийняття рішення на підставі наведених критеріїв, а також тим, щоб владні суб'єкти не перетинали межу дискреційних повноважень, а у випадку порушення останніми таких меж вживати ефективних заходів захисту порушених прав приватних осіб та їх відновлення. У цьому полягає суть принципу розподілу влади на основі системи стримувань та противаг.

За судовою практикою з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, презюмується, що дискреційними повноваженнями є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним.

Натомість, у деяких справах, відповідач - орган державної влади помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій.

Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - видати розпорядження, або відмовити у його виданні, існує лише один правомірний варіант поведінки (Ухвала ВАСУ від 04 серпня 2016 року у справі № 806/639/15 (№ в ЄДРСРУ 59664417).

Отже, у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Як вбачається із відповідей ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09 березня 2017 року № 2306/6-17, від 02 серпня 2017 року № 11256/6-17, позивачу відмовлено з різних підстав у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою /а.с. 10, 11/.

Суд зазначає, що такі дії відповідача є зловживанням своїми повноваженнями та вимагають застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакове застосування норм матеріального чи процесуального права), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку із зазначеним суд враховує правову позицію Верховного Суду України та обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за його заявою від 16 лютого 2017 року.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_1 4500,00 грн витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України, для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

За змістом статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати на правову допомогу, належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

На підтвердження дійсності, обґрунтованості та правомірності здійснених позивачем витрат на правову допомогу, суду надано: договір № 117 про надання правової допомоги (адміністративна справа) від 22 серпня 2017 року укладеного між адвокатом Маліченком Д.В. та ОСОБА_1 /а.с. 12-13/, ордер № 032197 на надання правової допомоги від 22 серпня 2017 року, виданий адвокатом Маліченком Д.В. /а.с. 15/, довідка-розрахунок № 117 від 23 серпня 2017 року про витрачений час та розмір коштів, що підлягає виплаті за виконану роботу /а.с. 38/, а також квитанція № 117 на оплату послуг від 23 серпня 2017 року на суму 4500,00 грн, сплачену ОСОБА_1 адвокату Маліченку Д.В. /а.с. 39/.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року N 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Документально підтверджена сума витрат на правову допомогу становить 4500,00 грн, її розмір відповідає наведеним вище вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, викладене у листі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області вих. № 11256/6-17 від 02 серпня 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за його заявою від 16 лютого 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 4 500,00 грн (чотири тисячі п'ятсот гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2017 року.

Суддя І.С. Шевяков