Справа № 46/4117/17
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9686/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2017 року позов задоволено. Визнано дії Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» - протиправними. Зобов'язано Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» із 23 травня 2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на теперішній час питання призначення пенсій працівникам прокуратури регулюється Законом України «Про прокуратуру», що діє з 15 липня 2015 року. Окрім того, відповідно до п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Законів України «Про прокуратуру». До 1 червня 2015 року не прийнято Закону, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій. Положення п.5 Прикінцевих положень Закону№213 від 02.03.2015 р. стосуються порядку призначення пенсій прокурорам, слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення. Оскільки Законом №213-8 від 02.03.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з 01.06.2015 р. відсутні підстави для призначення пенсії працівникам прокуратури в порядку, передбаченому цим законом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 жовтня 2000 року по даний час працює в органах прокуратури, на час звернення до відповідача позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, його трудовий стаж в органах прокуратури складав 16 років.

16 травня 2017 року позивачу встановлено інвалідність ІІ групи загального захворювання, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 381053 від 16.05.2017, виданої міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК /а.с.22/.

У зв'язку із встановленою інвалідністю, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

23 травня 2017 року Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1. Рішення про відмову у призначенні йому пенсії по інвалідності мотивоване тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались, зокрема, згідно із Законом України «Про прокуратуру», тому з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру», не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Колегія суддів зазначає, що згідно із ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», інвалідам ІІ групи пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно із ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанні виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) у правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Окрім того, згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Тому, посилання відповідача на те, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, який прийнятий в часі пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, є безпідставним, оскільки Закон України «Про прокуратуру» за №1697-УІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року, діяв на час звернення позивача із заявою. В даних спірних правовідносинах підлягають застосуванню діючі норми вищенаведеного спеціального Закону.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного Суду України, висловленою в ухвалах від 02.06.2016 року (справа К/800/6861/16) та від 07.06.2016 року справа (К/800/6871/16).

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,200,205,207,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2017 року у справі № 464/4117/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4