Справа № 826/18990/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2017 року № 826/18990/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
дозаступника керівника приймальні Президента України Кокарєва К.
прозобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до заступника керівника приймальні Президента України Кокарєва К. про зобовязання заступника керівника приймальні Президента України Кокарєва К. довести заяву ОСОБА_1 про захист прав від 22.11.2016 до Президента України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звернувшись до Президента України із заявою від 22.11.2016, ОСОБА_1 отримав необґрунтовану відповідь, зі змістом якої не згоден.

Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності із зазначенням того, що останній заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що позивачу було правомірно відмовлено у розгляді заяви позивача від 22.11.2016 по суті, оскільки у такий спосіб позивач просить зобов'язати повторно розглянути його звернення та здійснити позапроцесуальний контроль за судовим рішенням.

З огляду на викладене, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з наявних у матеріалах спарви доказів, ОСОБА_1 звернувся до Президента України із заявою від 22.11.2016, в якій просив відреагувати належним чином та захистити його право, з огляду на те, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 16.06.2010 у справі №2-1309/10 за позовом ОСОБА_1 до 25 гарнізонного будинку офіцерів, начальника 25 гарнізонного будінку офіцерів про визанння незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення заробтіної плати за час вимушеного прогулу та за виконання додаткового обсягу робіт, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09.09.2010, ухвалою Верховного Суду України від 12.10.2010 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2016, у задоволенні його позовних вимог відмовлено.

У відповідь на вказану заяву листом від 25.11.2016 №22/053730-06, за підписом заступника керівника приймальні Президента України Кокарєва К., позивача повідомлено, що Президент України всіма передбаченими законодавством способами створює умови для забезпечення дієвого захисту прав і законних інтересів громадян, у тому числі шляхом реалізації державою правоохоронної функції. Проте, Президент України не може підміняти судові органи, а тому не може вирішувати питання, віднесені до їх компетенції.

Вважаючи таку відповідь необгрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян».

У силу ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян»).

Організація розгляду звернень громадян, які адресуються Президентові України здійснюється Адміністрацією Президента України, відповідно до п.п. 20 п. 4 Указу Президента України від 02.04.2010 №504 «Про положення про Адміністрацію Президента України».

Адміністрація у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародними договорами України, укладеними в установленому порядку, цим Положенням, а також розпорядженнями Глави Адміністрації Президента України.

Враховуючи викладене, функції з організації розгляду звернень громадян, адресованих Президенту України, покладено на Адміністрацію Президента України.

У той же час, у силу ст. 12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Як вбачається зі змісту заяви позивача від 22.11.2016, останній просив відреагувати належним чином та захистити його право, у зв'язку з тим, що судовими рішеннями всіх інстанцій ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог, з огляду на що суд зазначає про таке.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Приписами ч.ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, щодо розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні утримуватися від заяв та дій, що можуть підірвати незалежність судової влади.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що врегулювання спірних правовідносин, аналогічних тим, які стали предметом розгляду у цивільній справі №2-1309/10, компетенційно належить до органів судової влади, до переліку яких Президент України не відноситься. Відтак, Президент України у межах спірних правовідносин позбавлений права на перегляд вказаних судових рішень чи їх скасування, про що позивача обгрунтовано повідмолено у листі від 25.11.2016 №22/053730-06.

Аналогічні положення також відображено у рішеннях Конституційного суду України (від 10.04.2003 №7-рп/2003, від 07.04.2004 №9-рп/2004Ю, від 16.05.2007 №1-рп/2007, від 02.10.2008 №19-рп/2008), згідно з якими серед повноважень Президента України Конституцією України не передбачено права Глави держави передавати їх іншим особам або органам, а також перебирати на себе повноваження інших органів.

При цьому, слід зазначити, що позивач, звертаючись з даною заявою, не зазначає який саме механізм, на його думку, Президенту України слід затосувати для захиту прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та змісту звернення позивача від 22.11.2016, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 правомірно роз'яснено про відсутність у Президента України повноважень на перегляд вказаних судових рішень чи їх скасування.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необгрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні останніх.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур