Справа № 826/20212/15
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Київ К/800/16086/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Голяшкіна О.В.
Мороза В.Ф.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представників:позивача - ОСОБА_5 Міністерства юстиції України - Колток О.М. ОСОБА_7 - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюОСОБА_7
напостанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016р.
у справі№ 826/20212/15
за позовом1. ОСОБА_9, 2. ОСОБА_10
до1. Міністерства юстиції України, 2. Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.В. 3. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві
треті особи1. ОСОБА_7, 2. Державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марченко О.А.
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись з позовом в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (ОСОБА_13) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20921232 від 24.04.2015 щодо реєстрації права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00) на підставі іпотечного договору, серія та номер 1019, виданого 18 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B., договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 1039, виданий 12.02.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповським О.В.; номер запису про право власності 9574811; на підставі якого державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. було внесено відповідний запис до Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов'язати державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00), внесений на підставі рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України (ОСОБА_13) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20921232 від 24.04.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність дій відповідача по проведенню державної реєстрації та по прийняттю рішення про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016р., позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20921232 від 24 квітня 2015 року. Зобов'язано державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М. вилучити з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності від 09 квітня 2015 року № 9574811.

Не погоджуючись з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015р. та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016р. ОСОБА_7 звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд.

Крім того, скаржник зазначав, що даний спір не повинен розглядатись адміністративними судами, посилаючись на практику Верховного Суду України. Представник позивача та відповідача в судовому засіданні проти таких тверджень заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечень на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ВАТ «Ерде Банк» (надалі - іпотекодержатель) та ОСОБА_9 (надалі - іпотекодавець 1), ОСОБА_17 (надалі - іпотекодавець 2), які виступають майновими поручителями ОСОБА_18 (надалі - позичальник) укладено іпотечний договір від 18.06.2008, згідно умов якого іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 90,60 кв.м, жилою площею 49, 90 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцям на праві спільної приватної власності в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, згідно з розпорядженням (наказом) № 12223 від 18.11.1998р. та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 19.11.1998р. Договір зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. в реєстрі за номером 1019.

Договором про внесення змін до іпотечного договору, посвідченим 18.06.2008р. Літвіновим А.В., за реєстровим № 1019 внесено зміни до розділу 1 «Визначення термінів».

Даний іпотечний договір зі змінами укладено з метою забезпечення належного виконання зобов'язання ОСОБА_18 за кредитним договором № 31-Л, укладеним з ВАТ «Ерде Банк» 18.06.2008р.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 29.09.2011р. між ПАТ «Ерде Банк» (надалі - кредитодавець) та ОСОБА_18 (надалі - позичальник) укладено кредитний договір № КЛ-209/11, відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти (надалі - кредит) у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 2300000,00 грн. Умовами договору визначено, що в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів виступатиме іпотека. У випадку, якщо в забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором позичальником в іпотеку буде передано нерухоме майно житлового призначення, то позичальник зобов'язується протягом дії іпотечного договору не здійснювати дій щодо реєстрації місця проживання та/або перебування будь-яких осіб в такому нерухомому майні житлового призначення.

Між публічним акціонерним товариством «Ерде Банк», як первісним іпотекодержателем, та ТОВ «Кредекс Фінанс» були укладені договір про відступлсння права вимоги за кредитним договором від 12.02.2015р., згідно з яким ТОВ «Кредекс Фінанс» придбало право вимоги за кредитним договором, а також договір про відступлення прав за іпотечним договором від 12.02.2015р., згідно з яким право вимоги за договором іпотеки від 18.06.2008р. за реєстровим № 1019 перейшло до ТОВ «Кредекс Фінанс».

Між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_7 були укладені договір № 12/02/15 від 12.02.2015р. про відступлення прав за договором, згідно з яким до ОСОБА_7 перейшло право вимоги за кредитним договором КЛ-209/11 від 29.09.2011р., а також договір про відступлення прав за договором іпотеки від 12.02.2015р., згідно з яким право вимоги за іпотечним договором від 18.06.2008р. за реєстровим № 1019 також перейшло до ОСОБА_7 (договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 12.02.2015р. за реєстровим № 1039). Згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки новий іпотекодержатель - ОСОБА_7 одержує право замість первісною кредитора вимагати від боржника - ОСОБА_18, а також майнових поручителів ОСОБА_9, ОСОБА_20 належного виконання зобов'язань за кредитним договором та іпотечним договором в межах переданого права вимоги.

09.04.2015р. представник ОСОБА_7 за довіреністю ОСОБА_21 звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України № 20921232 від 24.04.2015р., керуючись ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868 проведено державну реєстрацію права власності на приватну квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_3 за ОСОБА_7, податковий номер НОМЕР_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37158251, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано на підставі договору іпотеки від 18.06.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Літвіновим А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1019; договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1039 від 12.02.2015р. зареєстровано за ОСОБА_7.

Позивачі вважаючи, що реєстраційні дії та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер 34419454) вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», звернулись з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, вмотивував свої висновки тим, що іпотечні вимоги, надсилання яких передує зверненню стягнення на іпотечне майно, не були отримані позивачами та за своїм змістом не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак державний реєстратор не мав права вчиняти оскаржувані дії з перереєстрації права власності на спірне майно.

Зокрема, суди зазначили, що:

- зі змісту договору іпотеки від 18.06.2008р. (з урахуванням договору від 29.09.2011р. про внесення змін до іпотечного договору) та наведених правових норм вбачається, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, ОСОБА_7 зобов'язана надіслати ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_18 завірену в установленому порядку письмову вимогу про усунення порушення, та подати державному реєстратору документи згідно переліку, зазначеного у наведених правових нормах;

- 13.02.2015р. ОСОБА_7 згідно вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ніби-то надіслала ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_18 іпотечні вимоги. Однак, з наявних в матеріалах реєстраційної справи копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, надісланих ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_18 за адресою 01004, АДРЕСА_4 неможливо з'ясувати вміст відправлення, а також дату отримання;

- згідно інформації про наявність та стан пересилання поштових відправлень, розміщеної на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» дані про відправлення за №№ 332, 445, 432 відсутні, оскільки не зареєстровані в системі.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки судів передчасними, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою виникнення права власності у ОСОБА_7 на вказане нерухоме майно є договір іпотеки від 18.06.2008 (з урахуванням договору від 29.09.2011 про внесення змін до іпотечного договору), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Літвіновим А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1019; договір № 12/02/15 від 12.02.2015 про відступлення прав за договором, згідно з яким до ОСОБА_7 перейшло право вимоги за кредитним договором КЛ-209/11 від 29.09.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 12.02.2015 за реєстровим № 1039.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя, відповідно до цього договору або законодавства України, за виконавчим написом нотаріуса, рішенням суду, або шляхом позасудового врегулювання через продаж від імені іпотекодержателя предметів іпотеки чи передачу іпотекодержателю предметів іпотеки у власність.

Відповідно до пункту 4.4 договору іпотеки до застосування позасудового врегулювання іпотекодержатель має надіслати іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та, після закінчення 30-денного строку після надіслання такого повідомлення, якщо не виконано договір кредиту та/або цей договір, від свого імені продати предмети іпотеки будь-якій особі або зареєструвати право власності на предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до пункту 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 (далі по тексту - Порядок), визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно пункту 40 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

В матеріалах справи (а.с. 74-80, т. 1) містяться адресовані іпотекодавцям та боржнику копії іпотечних вимог, які подавались третьою особою на розгляд реєстратора, наявні посилання на іпотечний договір, на наступні відступлення прав вимоги, на наявну заборгованість та наслідки її несплати.

Оскільки чинним законодавством не визначено чіткої форми іпотечних вимог, висновки судів про відсутність в іпотечних вимогах стислого змісту порушених зобов'язань не відповідають приписам статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Водночас, оскільки в наявних копіях іпотечних вимог (а.с. 74, т.1) неможливо достеменно підтвердити підпис ОСОБА_7 (третя особа у даній справі), судам необхідно було викликати її в судове засідання для надання пояснень з цього приводу.

Щодо дати отримання поштових відправлень боржником та іпотекодавцями, то дійсно рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень № № 332, 445, 432 (а.с. 75, 78, 80, т.1). не містять дат отримання відповідних листів, але вони містять штемпелі дат (18.02.15).

В свою чергу, відправлення проставляється в відділенні поштового зв'язку місця доставки поштового відправлення після доставки (п. 3.5.2.3 Порядку пересилання поштових відправлень) повідомлень про вручення поштового відправлення на адресу повернення.

Отже ОСОБА_7 звернулась з вимогою про реєстрацію права власності на іпотечне майно 09.04.2015 року, тобто навіть після спливу тридцяти денного строку з моменту відправлення повідомлень про вручення поштових відправлень № № 332, 445, 432 з відділення поштового зв'язку місця доставки листів.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що дані про відправлення за №№ 332, 445, 432 відсутні, оскільки не зареєстровані в системі.

Проте, колегія суддів вказує, що відповідно до порядку ведення реєстру відстеження пересилання поштових відправлень (за Інтернет посиланням http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/), інформація та наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом шести місяців з моменту реєстрації.

Оскільки зазначені листи направлялися третьою особою у справі в лютому 2015 року, а рішення суду першої інстанції прийнято у грудні 2015 року, то відсутність таких даних у ресурсі Укрпошти очевидна.

В разі обґрунтованих сумнівів, суд не позбавлений права зробити відповідний запит до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» стосовно надання відповідної інформації про відправлення.

Одночасно з викладеним, погоджуючись з позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовні вимоги позивача у справі ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб'єкта наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у зв'язку з недотриманням ним вимог Порядку № 868, а саме: проведення державної реєстрації прав власності на спірне майно за відсутності певних обов'язкових для такої реєстрації документів. Тобто, у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.04.2017р. № 21-3197а16.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що рішення судів вимогам ст.159 КАС України не відповідають. Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій. Відповідно до приписів ст.220 КАСУ допущені порушення не можуть бути перевірені і усунуті судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення, ухвалені у даній справі, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справу суду належить усунути недоліки, викладені у мотивувальній частині ухвали і правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.12.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: