Справа № 813/999/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7528/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мікули О.І.,
суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,
з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправними дії щодо невизнання ОСОБА_2 військовослужбовцем на час отримання травми, внаслідок якої він загинув, та дії з відмови у видачі, як члену сім`ї загиблого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби; зобов`язати видати посвідчення члена сім`ї загиблого.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 , посвідчення на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що проходження військової служби резервістами та військовослужбовцями є різними поняттями, у зв`язку з чим на членів сім`ї загиблого солдата резерву ОСОБА_2 дія Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не поширюється. Також покликається на те, що судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин приписи ст.99, 100 КАС України в частині застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, оскільки про порушене право позивач дізнався з відповіді Львівського обласного комісаріату 20 листопада 2015 року, а в суд звернувся 12 березня 2017 року. Просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача (апелянта) - Роліна Г.Г. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача Бенцак О.П. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу у військовому резерві відповідно до Контракту про проходження громадянином України служби у військовому резерві, укладеному з Північним територіальним управлінням Національної гвардії України строком на три роки - з 15 січня 2015 року.
Наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 15 січня 2015 року №4 о/с ОСОБА_2 зарахований на службу у військовому резерві, призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління (ВОС-837037П) та зарахований в списки особового складу частини на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 20 січня 2015 року №14дск солдат ОСОБА_2 - водій автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління вибув у службове відрядження до сектору С, для виконання завдань, визначених Законом України Про боротьбу з тероризмом (участь у антитерористичній операції), з 20 січня 2015 року.
Наказом Північного територіального управління Національної гвардії України від 13 травня 2015 року №34 о/с солдата ОСОБА_2 , водія автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління, виключеного зі списків Національної гвардії України у зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Логвинове Артемівського району Донецької області. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до постанови ВЛК ГУ МВС України у м.Києві від 29 квітня 2015 року №37/15, поранення солдата резерву ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків в зоні АТО, що призвело до смерті).
Згідно з наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13 травня 2015 року №126, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю.
18 травня 2015 року управління соціального захисту Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради видало батьку загиблого ОСОБА_2 ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни серії НОМЕР_1 .
25 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся у Львівський обласний військовий комісаріат з заявою про видачу йому посвідчення як члену сім`ї загиблого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби.
Листом №5239 від 20 листопада 2015 року Львівський обласний військовий комісаріат листом повідомив позивача про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 посвідчення видаються членам сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби; загиблий ОСОБА_2 солдат резерву, а проходження служби у військовому резерві не є видом військової служби відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Таким чином, відсутні підстави для видачі позивачу відповідного посвідчення.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого в АТО ветерана війни - резервіста Північного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_2 , на якого поширюється сфера дії Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що передбачає видачу йому посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379, тому дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі йому такого посвідчення є протиправними, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача видати йому посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року за №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби. Разом з тим, відсутні підстави для визнання протиправними дій щодо невизнання ОСОБА_2 військовослужбовцем на час отримання травми, внаслідок якої він загинув, оскільки позивач не звертався з вимогами вчинити такі дії, а просив лише видати йому відповідне посвідчення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Апелянт оскаржує постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі № 813/999/17 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 , посвідчення на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року за №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби та зобов`язанні видати вказане посвідчення.
Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів виходить з таких підстав.
Ст.65 Конституції України передбачає, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
П.19 ст.6 цього Закону передбачає, що учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст.10 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» батьки та діти учасників бойових дій, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язку військової служби (службових обов`язків) визначені як особи, на яких поширюється чинність цього Закону.
Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає відповідний Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, відповідно до пункту 9 якого особам, яким надано статус учасника бойових дій, видаються посвідчення, зокрема, органами соціального захисту населення за місцем їх реєстрації.
Як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2015 року управління соціального захисту Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту соціальної політики Львівської міської ради видало посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни серії НОМЕР_1 батьку загиблого ОСОБА_2 ОСОБА_1 .
Таким чином, позивач є членом сім`ї загиблого в АТО ветерана війни - резервіста Національної гвардії України ОСОБА_2 , на якого поширюється дія Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно з п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сфера дії цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Відповідно до ч. 10 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Згідно з ч.13 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України, а саме: постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби». Такі посвідчення видаються військовими комісаріатами.
Виходячи із системного аналізу положень п.3 ч.1 ст.3, ч.13 ст.12 та ч.10 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач як член сім`ї резервіста є особою, на яку поширюється сфера дії цього Закону, що передбачає видачу йому посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта про відсутність правових підстав для видачі позивачу посвідчення, передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки загиблий ОСОБА_2 проходив службу у резерві Національної гвардії України, а не як військовослужбовець, виходячи з наступного.
Ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України та включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1).
Відповідно до ч.9 ст.1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував на службі у військовому резерві Північного територіального управління Національної гвардії України.
Відповідно до наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 15 січня 2015 року №9 ОСОБА_2 зарахований на службу у військовому резерві, контракт укладений строком на три роки з 15 січня 2015 року по 15 січня 2018 року та призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління (ВОС-837037П).
Згідно з ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 цього Закону порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом
Пп.3 ч.1 ст.3 цього Закону визначено сферу його дії, зокрема, і членів сім`ї резервіста.
Відповідно до ч.2, 3 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону не поширюється на: членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження, а також на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.
Судом встановлено, що позивач не належить до вказаної катергорії осіб, а тому на нього поширюється сфера дії Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Доводи апелянта в цій частині є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, а не резервіста, виходячи з наступного.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» встановлено лише форму та порядок видачі таких посвідчень.
Особи, яким видаються зазначені посвідчення, визначені Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (стаття 3), а не постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379, яка не може підміняти положення цього Закону.
Крім того, у Закон України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вносилися зміни, зумовлені проведенням в Україні Антитерорестичної операції, в той час як у постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року№ 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» жодних змін з часу її прийняття не вносилося.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого в АТО ветерана війни - резервіста Північного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_2 , на якого поширюється сфера дії Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що передбачає видачу йому посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379, тому дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі йому такого посвідчення є протиправними, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача видати йому посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст.99, 100 КАС України в частині застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами, оскільки судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався з численними проханнями через депутатські запити до Міністра оборони України та Командувача Національною гвардією України щодо необхідності законодавчого вирішення питання правового та соціального захисту резервістів, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення, шляхом ініціювання внесення відповідних змін до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, разом з тим, ці питання вирішені не були, що обумовило необхідність звернення до суду з цим адміністративним позовом.
Оскільки постанова Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі № 813/999/17 в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану постанову в цій частині.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 , посвідчення на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року за №379 Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби та зобов`язанні видати вказане посвідчення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі № 813/999/17 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик
Повний текст ухвали виготовлено 02 жовтня 2017 року.