Справа № 456/1945/17
Суддя: Бораковський В. М.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/1945/17
Провадження № 2-а/456/131/2017
ПОСТАНОВА

іменем України

29 вересня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Бораковського В. М.

за участю секретаря Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції ОСОБА_2 про скасування постанови БР №139201 про адміністративне правопорушення від 08.06.2017р.,

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 08 червня 2017р. близько 18 год. 55 хв., керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» та рухаючись у напрямку міста Стрий, він був зупинений інспектором Костів Ярослав Тарасович. Інспектор звинуватив його у порушенні пункту 15.9 Д Правил дорожнього руху України. Постановою серії БР № 139201 від 08 червня 2017р. про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення, передбачене ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за невиконання вимог пункту 15.9 Д Правил дорожнього руху України. При складенні постанови про адміністративне правопорушення йому було відмовлено в додаванні пояснення до постанови, інспектор здійснював на нього тиск та перешкоджав скористатись юридичною допомогою, не був ознайомлений з його правами, а саме статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, не був ознайомлений з доказами його правопорушення. З обставинами, викладеними в протоколі, не згідний, порушення правил дорожнього руху не вчиняв. У звязку з тим, що у місці його зупинки була відсутня суцільна лінія розмітки, відстань до роздільної смуги була значно більша за 3 м., знак 3.34, який забороняє зупинку ТЗ, був відсутній, а зупинка транспортного засобу була вимушена, через технічну несправність авто. Інспектор, після винесення протоколу відразу ж склав постанову про адміністративне правопорушення. Однак, розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на протокол та постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП, якими він не мав можливості скористатися. При накладенні штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення. Жодних доказів того, що саме він порушив правила дорожнього руху, інспектор не надав.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, та просить суд позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №139201 від 08.06.2017р. вбачається, що ОСОБА_1 08.06.2017 року о 18 год. 55 хв. в с. Дуліби, керував автомобілем (Chevrolet Aveo, н.з. ВС6307СН) та здійснив зупинку автомобіля ближче, ніж 3 метри до суцільної смуги дорожньої розмітки, чим порушив п. 15.9 Д, в звязку з чим в справі прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 255 грн.

В оглянутих в судовому засіданні відеоматеріалах, наданих позивачем, які він отримав на місці події шляхом проведення відеофіксації на мобільний телефон, зафіксовані обставини складання інспектором патрульної поліції адміністративних матеріалів на ОСОБА_1 за порушення ним Правил дорожнього руху.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки.

Згідно з підпункту «д» п.15.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як розяснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 71 КАС України субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що 08.06.2017р. на ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №139201, за скоєння ним адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що така не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній відсутні покликання на правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження. Крім цього, в постанові не зазначено докази, на яких базуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідач, будучи представником субєкта владних повноважень, не виконав вимоги ст. 71 КАС України та не надав суду жодних належних та допустимих доказів, з яких би вбачалась наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Водночас, пояснення позивача, дані ним в судовому засіданні, та оглянуті в судовому засіданні відеоматеріали, суд вважає належними та допустимими доказами з огляду на те, що пояснення позивача є логічними та послідовними, а відеоматеріали містять фактичні дані щодо обставин, які зазначені позивачем у позові. Дані докази узгоджуються між собою і є достатніми.

Таким чином, суд приходить до переконання, що складена на ОСОБА_1 постанова, сама по собі, не є достатнім доказом його вини у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, інших належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу зазначеного адміністративного правопорушення, суду не надано, отримані судом дослідженні та оцінені докази (пояснення позивача, відеоматеріали) спростовують обставини, наведені в постанові, відтак ОСОБА_1 неправомірно визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, тому, за наведених обставин та з огляду на вимоги ст. 71 КАС України, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 86, 118, 159, 161, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати дії інспектора Костіва Ярослава Тарасовича щодо складання постанови серії БР №139201 від 08.06.2017р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху протиправними.

Скасувати постанову серії БР №139201 від 08.06.2017р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень.

Головуючий-суддя ОСОБА_3