Справа № 349/379/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/4822/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., КоваляР.Й.

за участі секретаря судового засідання Чигер І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2017 року у справі № 349/379/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

02.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та просила визнати незаконною відмову відповідача щодо відновлення їй виплати пенсії та просила зобов'язати Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії, призначену за віком з 01.06.2015 року в розмірі в якому виплачувалася до 01.04.2015 року.

В обґрунтування вимог зазначає, що з 01 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату пенсії. На письмове звернення до відповідача від 25 січня 2017 року про відновлення виплати пенсії, відповідач 08 лютого 2017 року листом відмовив у задоволенні заяви. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що грубо порушують конституційні права на соціальний захист.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу.

25 січня 2017 року позивач звернулася до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про відновлення виплати призначеної їй пенсії.

Листом № 10/Ч-15 Р від 08 лютого 2017 року Галицьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відмовлено позивачу у поновленні виплати призначеної пенсії з 01 червня 2015 року з тих підстав, що позивач працює на посаді державного службовця.

Вважаючи відмову відповідача неправомірною, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач працює на посаді та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а отже дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади поширюється на неї в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзац другий частини першої статті 47 вказаного Закону, викладено в такій редакції: «тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

При цьому, за приписами пункту 2 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, порядок тимчасового припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» встановлено згідно з пунктом 12 Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У відповідності до пункту 5 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що обмеження щодо тимчасового припинення виплати працюючим пенсіонерам у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у відповідності до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлені для осіб, які продовжують працювати на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Як встановлено, позивач у 2015-2016 роках продовжувала працювати на посаді державного службовця Колоколинської сільської ради .

Таким чином, обмеження щодо тимчасового припинення виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, що встановлені у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» поширювали свою дію на позивача.

При цьому, згідно пункту 22 Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзаци другий і третій частини першої статті 47 викладено у новій редакції та встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів»,призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (на період з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року) та в редакції згідно пункту 22 Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (на період з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року) встановлено обмеження щодо тимчасового припинення виплати призначених пенсій працюючим пенсіонерам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки позивач у період 2015-2016 років працювала на посаді державного службовця на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», рішення відповідача про відмову у задоволенні заяви позивача прийнято у відповідності до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакціях згідно із змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015року № 213-VIII та Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду.

Даною нормою визначено, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом враховано, що у разі коли виплати є регулярними, про своє порушене право позивач дізнається при настанні дати проведення відповідної виплати.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов в частині вимог за період з 01.06.2015 року по 25.07.2016 року слід залишити без розгляду.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог, проте не застосував до позовних вимог строк звернення до суду, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, статтями 41, 99, 100, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2017 року у справі № 349/379/17 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 щодо позовних вимог за період з 01.06.2015 року по 25.07.2016 року залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль
Повний текст судового рішення

виготовлено 02.10.2017 року.