Справа № 826/4933/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4933/17 Головуючий у 1-й інстанції: Григорович П.О.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Ключковича В.Ю., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника відповідача Перепелюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС м. Києва, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 22.04.2016 № 603-1305.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Позивач до суду не з'явилася, явки представника на забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України).

З матеріалів справи встановлено, що за позивачем 19.07.2011 зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно - нежилу будівлю (літ.І) загальною площею 358,40 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2011.

22 квітня 2016 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №699-1305, яким позивачу відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Земельний податок з фізичних осіб" в сумі 281 416,99 грн.

Вважаючи, що зазначене податкове повідомлення-рішення відповідач прийняв протиправно, позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позивачем право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, у встановленому законом порядку не зареєстровано, то обов'язку зі сплати земельного податку у неї не виникло, а тому спірне рішення відповідача не ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з вимогами підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати земельний податок виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 ЗК право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Цими нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами пункту 286.1 статті 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Отже, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У справі, яка розглядається, встановлено, що за позивачем зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, за земельну ділянку під яким ДПІ оспорюваним податковим повідомленням-рішенням нарахувала земельний податок. При цьому в силу вимог статей 182, 334 ЦК та положень Закону № 1952-IV право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Водночас, Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (постанови від 7 липня 2015 року, 2 грудня 2015 року, 8 червня 2016 року, 12 вересня 2017 року у справах №№ 21-775а15, 21-3517а15, 21-804а16, 21-3078а16).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, зазначений висновок Верховного Суду України є обов'язковим для ДПІ, як суб'єкта владних повноважень, який застосовує у своїй діяльності вказані нормативно-правові акти, які містять відповідні норми права.

Крім того, відповідно до 6.4 Договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 30.03.2007, згідно з яким позивач набула право власності на нежитлові приміщення, нотаріусом сторонам роз'яснено зокрема положення статей 81, 120 Земельного кодексу України, якими урегульовано питання переходу права власності на земельну ділянку у зв'язку із переходом права власності на будівлю або споруду.

За таких обставин та правового регулювання колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення відповідача від 22.04.2016 № 603-1305 задоволенню не підлягають.

Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2017 року скасувати.

Прийти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяВ.Ю. Ключкович

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 29.09.2017

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Ключкович В.Ю.

Беспалов О.О.