Справа № 456/450/17
Суддя: Ковалишин Н. І.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/450/17
Провадження № 2-а/456/82/2017
ПОСТАНОВА

іменем України

"29" вересня 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Ковалишин Н. І.

при секретарі Кміть Х.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові, інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Рівне ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

10.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Рівне ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії серії АР № 563364 від 22січня 2017р, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КупАП, у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 22 січня 2017 р. близько 01 год.00 хв. він керуючи автомобілем «Scoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 виїхав з місця паркування, що знаходиться по вул. Шевченка поблизу торгового центру «Панорама» що у м. Стрий та не ввімкнув лівий попереджувальний сигнал при зміні напрямку руху і не мав при собі посвідчення водія. В обґрунтування позову покликається на те, що дана постанова на його думку є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав. У відповідності до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол, а згідно із ст.256 КУпАП передбачено, що протокол підписується особою, яка вчинила правопорушення. Проте, підписати протокол та внести в нього свої зауваження він був позбавлений можливості, оскільки інспектор роти №2 Батальйону УПП в м. Рівне ДПП лейтенант поліції ОСОБА_2 не надав йому протокол для підпису, і склав його після того як дозволив ОСОБА_1 продовжувати рух, тобто у його відсутності.

За змістом ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України його учасниками та за правомірній експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 1 статті 276 КУпАП визначено, що справа про адміністративі правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Положення ч. 1 ст. 276 КУпАП розтлумачено рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційні поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, згідно якої словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законі розглядати справу про адміністративне правопорушення. У мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначено що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінені лише законом. Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній вище справі дійшов висновку, що усі інші види правопорушень, у тому числі і ті за які відповідальність передбачена статтею 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Зазначає, що оскаржувана постанова не містить опису обставин справ встановлених під час розгляду справи. До неї не додано жодних схем, таблиць, фото відео матеріалів, а також пояснень свідків, які вказують на наявність його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які він притягнутий до відповідальності за ч.1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Всупереч наведеним вище положенням закону та тлумаченням, котрі містяться у рішенні Конституційного Суду України, інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Рівне ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 не виконав свого прямого обов'язку щодо складення протоколів про адміністративне правопорушення та обґрунтування оскаржуваної постанови належними доказами, виніс лише одну постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення двох адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні пояснив, що правопорушення, яке йому інкримінують він не вчиняв та звернув увагу суду на той факт, що окрім постанови, винесеної інспектором, жодного доказу його вини в матеріалах справи немає. Окрім цього, пояснив, що на місці зупинки транспортного засобу він категорично заперечував свою вину, пред»явив працівнику поліції права і поліс обов»язкового страхування, та наддав суду копію цього полісу строк дії якого з 09.12.2016р. по 08.12.2017 року.

Відповідач в судове засідання не зявився, однак на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якому представник відповідача, покликаючись на ст. 23, Закону «Про національну поліцію», Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. №1395, ст.ст. 251, 252, 254, 258, 284 КУпАП, п.п. 1.3, 1.5, 1.9, ПДР, просить суд відмовити в задоволенні позову та зазначає, що інспектор правомірно розглянув та виніс постанову на місці вчинення правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що 22.01.2017 року вона їхала з позивачем в автомобілі, та коли ОСОБА_1 зупинили працівники поліції, то вона особисто давала позивачеві водійські права для предявлення працівникові поліціїї, оскільки ці права знаходилися у її сумці.

Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Як вбачається з постанови серія АР № 563364 від 22 січня 2017р., яка винесена інспектором роти №2 батальйону УПП в м. Рівне ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ст. 126, ч. 2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він, 22 січня 2017р. виїхав зі стоянки, що знаходиться по вул. Шевченка поблизу торгового центру «Панорама» що у м. Стрий та не ввімкнув лівий попереджувальний сигнал при зміні напрямку руху і не мав при собі посвідчення водія.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

За правилами ст.2 КАС України рішення суб'єкта владних повноважень має бути прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач мав дотримуватись вимог статтей 251, 254, 283 КУпАП і прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення та транспорті» роз'яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд враховує доводи представника відповідача та не бере до уваги пояснення позивача про те, що відповідач зобовязаний був скласти на місці події протокол про адміністративне правопорушення, оскільки покладення такого обовязку на відповідача законом не передбачено (ч.ч.2,4,5 ст.258 КУпАП).

Суд враховує доводи позивача про те, що єдиним доказом вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126, ч. 2 ст.122 КУпАП слугує постанова серії АР № 563364 від 22січня 2017р., та звертає увагу, що субєкт оскарження як при складанні постанови, так і при розгляді справи в суді не надав жодного доказу на спростування тверджень позивача, не вказав, якими додатковими доказами, окрім постанови, підтверджується факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень. Крім того, з письмових пояснень відповідача вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутність у нього полісу обов»язкового страхування, при тому у оскаржуваній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 не мав водійських прав.

Згідно зі ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідачем ж жодних доказів правомірності винесеної постанови представлено не було.

Враховуючи вказане, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.71,159-163,167,171-2 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити.

Постанову серії АР № 563364 від 22 січня 2017р. в справі про адміністративне правопорушення, постановлену інспектором роти №2 батальйону УПП в м. Рівне ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП закрити в звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову суду можу бути подана протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо постанову ухвалено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_4