Справа № 826/3154/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2017 року № 826/3154/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І., за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. (далі - відповідач та/або Уповноважена особа), за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.06.2017 просить суд:

- визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. протиправною щодо не зняття тимчасових обмежень на здійснення банком операцій з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 на залишок коштів в сумі 130 000,00 грн., та не надання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін (уточнень/доповнень/інформації), а саме:

1) змін до бази даних про вкладників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» (далі - база даних) про вкладника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Солом'янським РВ ГУДМС України в м. Києві 20.09.2016) щодо зняття тимчасового обмеження з рахунку НОМЕР_2 на залишок коштів в сумі 130 000,00 грн.

2) змін до Переліку рахунків, за яким вкладники ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (далі - Перелік) щодо внесення інформації про вкладника ОСОБА_1 в Перелік на залишок коштів в сумі 130 000,00 грн. на рахунку НОМЕР_2 та виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Солом'янським РВ ГУДМС України в м. Києві 20.09.2016) коштів гарантованого відшкодування в сумі 130 000,00 грн. в межах гарантованої Фондом суми;

- зобов'язати Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. зняти будь - які тимчасові обмеження на здійснення банком операцій з рахунку вкладника ОСОБА_1 НОМЕР_2 на залишок коштів в сумі 130 000,00 грн. та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) зміни (уточнення/доповнення/інформацію), а саме:

1) зміни до бази даних про вкладників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» ( далі - база даних) про вкладника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Солом'янським РВ ГУДМС України в м. Києві 20.09.2016) із зазначенням в супровідному листі відповідного типу змін, а саме: зняття тимчасового обмеження з рахунку НОМЕР_2 на залишок коштів в сумі 130 000,00 грн.;

2) зміни до Переліку рахунків, за якими вкладники «ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (далі-Перелік) щодо внесення інформації про вкладника ОСОБА_1 в Перелік на залишок коштів в сумі 130 000,00 грн. на рахунку НОМЕР_2 та виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_3, виданий Солом'янським РВ ГУДМС України в м. Києві 20.09.2016) коштів гарантованого відшкодування в сумі 130 000,00 грн. в межах гарантованої Фондом суми;

- відшкодувати судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перевірка правочину укладеного ним з банком завершилася ще в лютому 2017, однак станом на час розгляду справи тимчасові обмеження рахунку останнього не зняті, що в свою чергу, має своїм наслідком безпідставну не виплату йому гарантованої суми відшкодування.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що йому стало відомо про включення його до Переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 130 000, грн., на залишок коштів на депозитному рахунку НОМЕР_2, але здійснення банком операцій за рахунком тимчасово обмежено.

Вказані обставини, на думку позивача, порушують його права та охоронювані законом інтереси, з огляду на що останній звернувся з даним адміністративним позовом.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав письмові заперечення на позовну заяву у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Разом з цим, представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не подавав.

Приймаючи до уваги зазначене, судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

18.11.2015 між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 (далі - вкладник) укладено договір №245D-639658 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців із пролонгацією) (далі - договір вкладу).

Відповідно до п. 1.1 договору вкладу банк приймає грошові кошти вкладника, в подальшому «вклад», на вкладний (депозитний) рахунок №5/2630.0.034188.023, в подальшому «вкладний», що відкривається банком на його ім'я, в сумі 130 000, 00 грн. на термін з 18.11.2015 по 18.05.2016 з автоматичним продовженням (пролонгацією) терміну вкладу на аналогічний термін (6 місяців).

Згідно заяви вкладника від 18.11.2015 вх. 4949 та копії квитанції, яка міститься в матеріалах справи грошові кошти у розмірі 130 000, 00 грн. зараховані на депозитний рахунок вкладника - ОСОБА_3

В подальшому, між ОСОБА_3 та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги від 01.04.2016 за реєстровим номером 545 (далі - договір про відступлення права вимоги).

Пунктом 1.1. зазначеного договору встановлено, що вкладник передає, а новий вкладник одержує право вимоги виконання юридичною особо за законодавством України - Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик», надалі за текстом - боржник, зобов'язань, що випливають з договору №245D-639658 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців із пролонгацією) від 18.11.2015, укладеного між вкладником і боржником.

ОСОБА_3 надала письмове повідомлення вх. 1441/1 від 01.04.2016 про те, що 01.04.2016 на підставі статті 516 Цивільного кодексу України ним здійснено відступлення права вимоги боргу по договору 245D-639658 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців із пролонгацією) від 18.11.2015 на користь ОСОБА_1, а також про те, що належить здійснити сплату боргу в розмірі відступлення права вимоги (130 000, 00 грн.) на користь нового вкладника (позивача) та за його вказівками і вимогами

Надалі, ОСОБА_1, ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №1 до договору №245D-639658 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців із пролонгацією) від 18.11.2015 (далі - додатковий договір).

Поряд з цим, 05.04.2016 первісним вкладником - ОСОБА_3 подано до ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» розпорядження на переказ коштів по договору №245D-639658 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців із пролонгацією) від 18.11.2015 ОСОБА_1.

Згідно відмітки ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», вищевказане розпорядження прийнято банківською установою 05.04.2016.

Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача з 01.04.2016 по 06.06.2016, яка сформована 07.07.2016 о 17:17:57 на рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти у розмірі 130 000, 00 грн. з позначенням надходження грошових коштів згідно договору №245D-639658 від 18.11.2015.

В той же час, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016р. № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05.04.2016 р. до 04.05.2016 р. включно.

Поряд з цим, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.04.2016 №560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

Разом з цим, даним рішенням продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенко І.І. з 05.05.2016 до 04.06.2016 р. включно.

Надалі, на підставі рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Костенку І.І.

Як стверджує ОСОБА_1 02.07.2016 він звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. із заявою про включення його до реєстру вкладників на виплату гарантованої суми відшкодування вкладу.

В подальшому, позивача було повідомлено, що здійснення операцій за вкладним рахунком відкритим на його ім'я тимчасово обмежено, оскільки укладений ним договір підпадає від процедури перевірки.

06.01.2017 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. з вимогою про включення його персональних даних до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми за вкладами.

Листом №2-2/669 від 10.02.2017 відповідач повідомив заявника, що уповноваженою особою направлені до Фонду документи щодо завершення у ПАТ «КБ «Хрещатик» перевірки правочинів (у т.ч. договорів) вкладників на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними, внесення доповнень до перевірку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та інші пропозиції.

Відповідно до змісту зазначеного листа рішення щодо вкладів, вимоги за якими пред'являються особами, яким було відступлено право вимоги за договором банківського вкладу або кошти були подаровані, Комісією Фонду з питань тимчасових обмежень здійснення неплатоспроможним банком операцій за вкладами ще не прийнято.

Поряд з цим, згідно листа вих. №3/2223 від 28.04.2017 судом вбачається наступне «Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» були надані пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про зняття тимчасових обмежень з рахунків фізичних осіб, які здійснювали відступлення права вимоги своїх коштів або дарували свої кошти іншим фізичним особам (за виключенням фізичних осіб, які є пов'язаними особами з банком) і на користь яких здійснювалось відступлення права вимоги або дарування - в частині їх власних коштів на власних рахунках, а також щодо внесення інформації про цих вкладників в Перелік вкладників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та виплати їм коштів в межах гарантованої Фондом суми. Відповідне рішення було затверджено виконавчою дирекцією Фонду. Власних коштів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на рахунках у банку не мав, у зв'язку із цим він не був включений до Переліку згідно із вищезазначеним рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Вкладник ОСОБА_1 включений до Переліку вкладників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на суму 130 000 гривень, на залишок коштів на депозитному рахунку НОМЕР_2, щодо якого здійснення банком операцій тимчасово обмежено.».

Водночас, відповідно до листа відповідача вих. №3/3914 від 23.08.2017 слідує, що станом на 22.08.2017 рішення за наслідками перевірки на предмет нікчемності договору банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 18.11.2015 №2450-639658 (з урахуванням додаткового договору від 01.04.2016 №1 до цього договору та договору відступлення права вимоги від 01.04.2016) Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенко 1.1, та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не приймалось.

Позивач вважає наявним факт бездіяльності відповідача щодо не зняття тимчасових обмежень, яка мала своїм наслідком порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішую спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначено Законом України Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23. 02.2012 року № 4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Частиною 2 ст. 1 вказаного закону визначено, що метою його є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ст. 2 Закону №4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Передбачені Законом гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають статус вкладника неплатоспроможного банку. Тобто, право на відшкодування коштів за вкладом у неплатоспроможному банку за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (в межах гарантованої суми відшкодування) мають ті фізичні особи, чиї кошти було залучено банком на підставі договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката. При цьому, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими врегульовано правовідносини з приводу здійснення Фондом відшкодування на користь вкладників-фізичних осіб у разі неплатоспроможності банку, не допускають переходу прав та обов'язків, як вкладника, і нерозривно пов'язані з особою вкладника, а тому в цих правовідносинах заміна вкладника не є можливою у розумінні вищенаведених норм права.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону №4452-VI.

Так, згідно вказаної правової норми Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

За умовами договору №245D-639658 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців із пролонгацією) від 18.11.2015 банк прийняв грошові кошти в сумі 130 000, 00 грн. с процентною ставкою 24, 25 % річних від ОСОБА_3

Як вже було зазначеного судом вище, своє право вимоги до банку за договором банківського вкладу №245D-639658 ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 на підставі договору про відступлення права вимоги.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою.

Однак, укладення такого договору не може замінити собою основного правочину, з якого виникли правовідносини сторін, у даному випадку - між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» і вкладником ОСОБА_3

На думку суду, на підставі договору відступлення права вимоги позивач не набуває статусу вкладника банку ПАТ «КБ «Хрещатик» на тих же умовах, що й ОСОБА_3

Разом з тим, кредиторські вимоги ОСОБА_1, які ґрунтуються на договорі про відступлення права вимоги, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які мають інше призначення (відшкодування коштів за вкладами).

Суд зазначає, що відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

За підсумком наведеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є вкладником ПАТ «КБ «Хрещатик» в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому не набув права на отримання коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Вищого адміністративного суду України від 20.10.2016 року у справі №К/800/47207/15, в постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 року №810/851/17, від 25.07.2017 року №826/17139/16.

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити дії є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Разом з цим, з приводу доводів позивача в частині підтвердженого факту списання 06.09.2016 з його вкладного рахунку грошових коштів, що є доказом зняття обмежень суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 48 Закону №4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

При цьому, п. 2.3. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2011 року уповноважена особа Фонду на ліквідацію не має права здійснювати будь-які операції з активами та зобов'язаннями неплатоспроможного банку (зокрема здійснювати зарахування зустрічних вимог (у тому числі однорідних), договірне списання, перерахування коштів на інші рахунки, у тому числі в межах одного банку (крім перерахування коштів клієнтів, вимоги яких акцептовані Фондом, для їх обліку на балансовому рахунку вимог кредиторів) крім визначених Законом.

Згідно пояснень відповідача, після завершення прийому вимог кредиторів згідно з процедурою, визначеною ст. 49 Закону, відбулося списання коштів з рахунку позивача з метою перенесення на рахунки обліку кредиторських вимог.

Що ж стосується тверджень ОСОБА_1 про бездіяльність відповідача в частині не знаття тимчасових обмежень правочину щодо якого не було встановлено нікчемності суд звертає увагу на таке.

Як вже було вказано судом, рішенням виконавчої дирекції Фонду тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» було запроваджено на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені статтями 37 - 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішенням (постановою) Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 року по справі № 918/304/16, відповідачем у якій був ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», встановлено, що «У спірному випадку початок процедури виведення відповідача з ринку встановлений не строком, а терміном, тобто календарною датою, яка встановлюється Рішенням Виконавчої дирекції Фонду», тобто саме з 05.04.2016.

В той же час, як стверджує позивач зарахування коштів на його вкладний рахунок відбулося 05.04.2016р.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 36 Закону №4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення; на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Стаття 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Проведені Банком транзакції з переказу коштів від вищезазначених клієнтів, відносяться до операцій з переказу коштів.

Відповідно до п. 1. 24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Пунктом 1.4 цього ж Закону передбачено, що сума переказу - кошти, відповідна сума яких внаслідок переказу має бути зарахована на рахунок отримувача або видана йому у готівковій формі.

Таким чином, грошові перекази є діями осіб, які спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, тобто їх можна віднести до правочинів у розумінні Цивільного кодексу України.

В свою чергу, банк є стороною такого правочину, оскільки здійснює виконання платіжних доручень та зарахування коштів на відповідні рахунки фізичних та юридичних осіб.

Згідно до ч. 3. ст. 36 Закону №4452-VI правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Суд зазначає, що правочин з зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 відбувся 05.04.2016 в день запровадження тимчасової адміністрації.

Доводи позивача про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.04.2016 є безпідставними, з огляду на вищевикладені обставин. Крім того, суд наголошує, що при вирішенні даної справи доцільно застосовувати ч. 1 ст. 72 КАС України, а саме рішення Апеляційного господарського суду м. Києва по справі № 918/304/16, оскільки останнім безпосередньо встановлені обставини щодо ПАТ «КБ «Хрещатик» в частині запровадження тимчасової адміністрації в останньому.

Таким чином, з огляду на пряму заборону керівникам банку вчиняти правочини з дня введення тимчасової адміністрації, правочин із зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1, на думку суду 05.04.2016 є нікчемними в силу приписів ч. 3 ст. 36 Закону №4452-VI.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що даний правочин вчинено за погодженням із Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що додатковий договір був укладений під час дії заборони укладати правочини, наслідком яких є збільшення гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами фізичних осіб з підстав віднесення банку до проблемних постановою Національного банку України 231/БТ від 04.04.2016 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних».

Окрім того, суд звертає увагу на копію договору відступлення права вимоги від 01.04.2016, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстр. № 545, яка була надана позивачем як доказ по справі.

Відповідно до п. 6.13. Інструкції про порядок ведення нотаріального діловодства, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010 у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Так, на примірнику даного договору знаходяться виправлення, яке не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення нотаріального діловодства.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Як вбачається, договір відступлення права вимоги від 01.04.2016, який за згодою сторін було посвідчено нотаріально, не відповідає вимогам, встановленим ЦК України та Інструкції про порядок ведення нотаріального діловодства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до п. 4. ч. 2. ст. 37 №4452-VI Уповноважена особа повідомляє сторони про нікчемність правочину лише у випадку, коли такі правочини є нікчемними в силу ст. 38 Закону №4452-VI.

Повідомлення сторін правочину. який є нікчемним в силу норм ЦК та інших статей Закону №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене в сукупності суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що адміністративний позов підлягає до задоволення, судові витрати слід присудити на користь позивача.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом враховано, що згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постановах від 16.02.2016 року у справі № 21-484а15, від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14 на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. До вказаних висновків Верховний суд України прийшов за наслідками розгляду справи за позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» ОСОБА_5 про визнання протиправними дії та зобов'язання уповноважену особу Фонду визнати та включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги управління ПФУ.

Згідно статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 року у справі № 21-484а15, від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14 з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній Постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Разом з цим, частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дійсно встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Однак суд звертає увагу, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (ст. Закону № 4452-VI).

Водночас ст. 52 Закону № 4452-VI передбачено порядок та черговість задоволення кредиторських вимог, а саме: кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Системний аналіз вищевказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, що не заперечувалось відповідачем, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Водночас, суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в листі від 25.07.2014 № 992/11/14-14.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у Постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 року у справі № 21-484а15, від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 9, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов