Справа № 377/732/17
Суддя: Малишенко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
іменем України
Справа №377/732/17

Провадження №2-а/377/82/17

05 жовтня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючого - судді Малишенко Т. О., при секретарі Ахутіній А.А., за участі позивача ОСОБА_1 ,, представника відповідача Потапенко Т.О., представника третьої особи Райського А.А., розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Славутичі Київської області, третя особа Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України - про визнання неправомірною рішення суб,єкта владних повноважень, та зобов,язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :
До Славутицького міського суду Київської області надійшла позовна заява, за якою позивач просить: Визнати неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області про призначення йому пенсії за віком без врахування періоду його служби з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року та грошового забезпечення з 01.07.2000 року. Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області зарахувати йому до страхового стажу період його служби з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року та врахувати до заробітної плати його грошове забезпечення з 01.07.2000 року.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області як одержувач пенсії по віку, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.07.2017 року. З 13.08.1996 року (наказ № 152 від 13.08.1996 року) по 30.04.2013 року (наказ № 85 від 30.04.2013 року) він проходив військову надстрокову службу в військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записом в трудовій книжці та довідками про грошове забезпечення № 1027 від 11.10.2016 року, № 1026 від 11.10.20169 року, № 64 від 07.08.2017 року. Служба проходила безпосередньо в зоні відчуження, що підтверджується довідкою № 219 від 21.10.2016 року. Але, при призначенні йому пенсії управлінням Пенсійного фонду у місті Славутичі Київської області період його служби з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року не був зарахований для призначення пенсії. Також, для обчислення його пенсії не було враховане грошове забезпечення з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року. Своє рішення управління Пенсійного фонду у місті Славутичі Київської області пояснює тим, що в системі персоніфікованого обліку відсутні дані про грошове забезпечення та сплату страхових внесків. Вищезазначене рішення про призначення йому пенсії за віком без врахування періоду його служби з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року та грошового забезпечення з 01.07.2000 року він вважає незаконним. Відповідно до пункту 17 статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і є застрахованими особами. Страхувальниками (платниками страхових внесків до Пенсійного фонду) є військові частини, підприємства, установи, організації та органи, які виплачують грошове забезпечення для зазначених осіб. Порядок нарахування платниками страхових внесків визначено Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.03 р. N 21-1. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції страхові внески вищезазначені страхувальники нараховують на суми фактичних витрат на грошове забезпечення. Згідно пункту 4.4 Інструкції для зазначених застрахованих осіб страхові внески нараховувалися на суми грошового забезпечення, що включаються до складу загального оподатковуваного доходу. Тому змушений звернутися з даною позовною заявою до суду.
В судовому засіданні позивач у суді заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав покази аналогічно викладеним у позовній заяві.
Представник відповідача, Управління Пенсійного Фонду України у м. Славутичі Київської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, до суду подали письмові заперечення. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління Пенсійного фонду України як одержувач пенсії за віком призначеної згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.07.2017 року. Згідно трудової книжки позивач у період з 13.08.1996 року по 30.04.2013 року проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до розрахунку стажу (2 сторінка пенсійної справи) стаж зараховано у період з 13.08.1996 року по 30.06.1998 року, 01.07.1998 року по 30.06.2000 року, 01.07.2000 року по 31.12.2003 року, а у період з 01.04.2004 року по 30.04.2013 року не зараховано. Грошове забезпечення з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року не було враховано при обчисленні пенсії (З сторінка пенсійної справи). Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку-на підставі документів та в порядку визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст. 1 Закону України № 1058-УІ). Згідно ч.4 ст. 24 Закону України 1058-УІ вбачається, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно преамбули Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Відповідно до ст. 16 Закону № 2464-УІ державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб. Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Керуючись п.3 розділу ІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затвердженого постановою Пенсійний фонд України N 10-1, 18.06.2014, дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі: звітності, що подається страхувальниками до органів доходів та зборів та передається до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією; відомостей, що надходять з інших джерел, визначених статтею 18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». За змістом ст.40 № 1058-УІ заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно ст. 21 Закону України № 1058-УІ персональна картка застрахованої особи містить, окрім інших даних, дані про заробітну плату за відповідний місяць, суми страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць та страховий стаж. Тому період роботи позивача з 13.08.1996 року по 31.12.2003 року зараховано до стажу для призначення пенсії на підставі даних, що містяться в трудовій книжці. З 01.01.2004 року набрав чинності Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-1У у зв`язку з цим страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно матеріалів пенсійної справи позивача наявні індивідуальні відомості про застраховану особу лише з 2013 року. Тому УПФУ у місті Славутичі не мало правових підстав для зарахування страхового стажу у період з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року та заробітної плати з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року, не вбачає в своїх діях порушення діючого пенсійного законодавства і тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що з липня 2000 по грудень 2003 року на грошове забезпечення військовослужбовців, в тому числі позивача ОСОБА_1 , страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не нараховувались та до Пенсійного Фонду України не перераховувались, оскільки військовослужбовцям пенсії призначались відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», також їм надавалось право на отримання пенсії на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», де Статтею 4 цього Закону зазначено, що всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців. З січня 2004 року по грудень 2006 року на грошове забезпечення військовослужбовців, в тому числі позивача ОСОБА_1 , страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійні страхування не нараховувались та до Пенсійного Фонду України не перераховувались, оскільки відсутні в переліку осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З січня 2007 року по грудень 2010 року до Пенсійного фонду України з грошового забезпечення військовослужбовців в тому числі позивача ОСОБА_1 , щомісячно проводилось утримання страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на підставі статті 100 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Обчислення та сплата страхових внесків здійснюється відповідно до Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування". З січня 2011 по квітень 2013 року із грошового забезпечення військовослужбовців проводилось утримання та перерахування до Пенсійного фонду України єдиного соціального внеску згідно п.6, 10 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Статтею 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби. Тому у позивача правомірні вимоги і їх необхідно задовольнити.
Заслухавши сторони, розглянувши подані позивачем письмові докази та заперечення відповідача, оглянувши пенсійну справу позивача, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами.
Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець м. Славутича Київської області, - позивач у справі, перебуває на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.07.2017 року.
З пенсійної справи № 112767, вбачається, що 12.06.2017 року ОСОБА_4 , в установленому порядку подав до Управління Пенсійного Фонду України у м. Славутичі Київської області заяву про призначення пенсії за віком. Відповідно до протоколу №943 від 20.06.2017 року ОСОБА_1 Управлінням Пенсійного фонду України призначено пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.07.2017 року. З оглянутої пенсійної справи № 112767 вбачається, що у стаж зараховано період з 13.08.1996 року по 30.06.1998 року, 01.07.1998 року по 30.06.2000 року, 01.07.2000 року по 31.12.2003 року, а у період з 01.04.2004 року по 30.04.2013 року не зараховано. Грошове забезпечення з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року не було враховано при обчисленні пенсії. З трудової книжки вбачається, що позивач у період з 13.08.1996 року по 30.04.2013 року проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .
Вирішуючи публічно-правовий спір, суд виходить із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну сину. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язати діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 17 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і є застрахованими особами. Страхувальниками (платниками страхових внесків до Пенсійного фонду) є військові частини, підприємства, установи, організації та органи, які виплачують грошове забезпечення для зазначених осіб. Порядок нарахування платниками страхових внесків визначено Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.03р. N 21-1. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції страхові внески вищезазначені страхувальники нараховують на суми фактичних витрат на грошове забезпечення. Згідно пункту 4.4 Інструкції для зазначених застрахованих осіб страхові внески нараховувалися на суми грошового забезпечення, що включаються до складу загального оподатковуваного доходу. Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 441 від 11.04.2016 року (який вступив в силу з 01.06.2016 року) зазначено, що військові частини й органи, які нараховують та сплачують єдиний внесок за осіб із числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової та альтернативної служби), осіб рядового і начальницького складу, формують відомості про суми нарахованого їм грошового забезпечення у звітному місяці у розрізі кожної застрахованої особи. Що підтверджується довідкою №91 від 04.10.2017 року. Згідно законодавства, що діяло в період з 01.07.2000 року по 30.04.2013 року, дані про грошове забезпечення та сплату страхових внесків не могли бути відображені в системі персоніфікованого обліку. Тому суд дійшов висновку, що рішення управління Пенсійного фонду у місті Славутичі Київської області про призначення позивачу пенсії за віком без врахування періоду його служби з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року та грошового забезпечення з 01.07.2000 року є безпідставним і таким що не відповідає чинному законодавству.
Відповідно до ч.2 цієї статті органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язати діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно положень ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Згідно п.п. 1.1. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008 року № 5-5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730, управління Пенсійного фонду України (далі - Фонд) у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами Фонду, підпорядкованими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні управління), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Відповідно до п.п. 1.2. Положення управління у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства соціальної політики України, дорученнями Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України, його першого заступника та заступника, наказами Фонду та постановами правління Фонду, дорученнями Голови правління Фонду, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та наказами регіональних управлінь. Згідно п.З п.п.2.1. Положення одним з основних завдань Управління є призначення (перерахунок) пенсій. Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ст. 22, ст. 64). Всупереч встановленому правовому порядку вказаний період безпідставно відповідачем не був узятий до уваги при нарахуванні і обчисленні пенсії. Оскаржуваним рішенням та дією відповідач обмежив право позивача отримувати пенсію за віком без врахування періоду його служби з 01.01.2004 року по 30.04.2013 роки, у зв`язку з чим воно підлягає судовому захисту передбаченим законом способом та відповідно до позовних вимог.
За таких обставин адміністративний позов необхідно задовольнити у повному обсязі.
Вищенаведені обставини свідчать про грубе порушення працівниками УПФУ у м. Славутичі Київської області вимог законодавчо - нормативних актів при оформленні та призначенні пенсії позивача, що потягло за собою неправильне нарахування та виплату йому пенсії у меншому розмірі.
Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Частиною 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v.Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.
Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.
З урахування наведеного, суд приходить до висновку, що право позивача на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням періоду його служби в військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року, та грошового забезпечення з 01.07.2000 року є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У зв`язку з цим, суд вважає, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії з врахуванням періоду його служби в військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року, та грошового забезпечення з 01.07.2000 року, а відтак дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу пенсії з урахуванням вищезазначеного періоду є безпідставними.
Подавши заперечення проти позову, відповідач не переконав суд у правомірності своїх дій, не виконавши обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України.
Виходячи з цього, адміністративний позов слід визнати обґрунтованим і він підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 160, 161 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати неправомірною рішення Управління пенсійного Фонду України в м. Славутичі у призначенні ОСОБА_5 пенсії за віком без врахування періоду його служби в військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року, та грошового забезпечення з 01.07.2000 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області зарахувати ОСОБА_5 до страхового стажу період служби в військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 01.01.2004 року по 30.04.2013 року, та врахувати до заробітної плати для обрахування пенсії грошове забезпечення з 01.07.2000 року.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом десяти днів з дня одержання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Суддя Т. О. Малишенко