Справа № 802/725/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 вересня 2017 р. Справа № 802/725/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю Концерн ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4, позивач) з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 (далі приватний нотаріус ОСОБА_5, приватний нотаріус, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26625233 від 01.12.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 5 січня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ Концерн ОСОБА_7 укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Славнянської сільської ради Липовецького району строком на 10 років, який зареєстрований у Липовецькому відділені Вінницької філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що 25.10.2006 вчинено запис №2.

Враховуючи ту обставину, що 25.10.2016 року спливав строк дії договору оренди землі та небажаючи його продовжувати, позивачка 13.06.2016 року звернулась із відповідним листом до ТОВ "Концерн ОСОБА_7.

Вподальшому ОСОБА_4 стало відомо, що 01.12.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 внесено до реєстру рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26625233 щодо державної реєстрації змін до договору оренди землі від 05.01.2005 року укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ Концерн ОСОБА_7, реєстраційний запис № 3, прийняте на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 року.

Позивач вважає, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26625233 від 01.12.2015 року щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0031 на підставі договору оренди ділянки укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ Концерн ОСОБА_7, реєстраційний запис №2, прийнятий на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 року, є протиправним, оскільки додаткова угода нею не укладалась, оригінал примірника такої угоди відсутній, що підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 11.04.2017 року, в зв'язку з чим звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав суду пояснення, що повністю відтворюють зміст позовної заяви. Разом з тим, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи заперечили щодо заявленого адміністративного позову з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с. 87-91, 193,194). В задоволенні позову просили відмовити повністю.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

05.01.2005 між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_7" було укладено договір оренди за № 155, терміном на 10 років, згідно умов якого ТОВ "Концерн "ОСОБА_7" використовувало земельну ділянку загальною площею 3.5185 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0031, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

25.10.2006 вказаний договір був зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 2.

27.12.2010 між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_7" було укладено додаткову угоду до договору оренди за № 155, згідно якої збільшено розмір орендної плати та строк оренди (20 років).

01.12.2015 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 прийнято рішення № 26625233 про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку.

Не погоджуючись із таким рішенням, вважаючи, що підпис в додатковій угоді підроблений і не належить ОСОБА_4, з огляду на що відповідачем не перевірено відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а також те, що відбулась повторна реєстрація прав оренди на одну й ту ж саму земельну ділянку, оскільки право оренди земельної ділянки вже було зареєстровано 25.10.2006 року Липовецьким відділенням Вінницької філії ДП «Центр державного земельного кадастру», запис №2, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права власності на нерухоме майно та його реєстрація регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Так, в розумінні статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

За приписами пункту 1 частини другої статті 9 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно частини четвертої статті 15 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 24 Закону №1952-IV визначено підстави, за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень, може бути відмовлено у разі:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною девятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення пятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Із аналізу наведених норм випливає, що законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації, окрім того, вказано, що державний реєстратор при розгляді питання щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як видно із матеріалів реєстраційної справи, при проведенні державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за кадастровим номером :04:000:0031 приватним нотаріусом здійснено перевірку поданих документів та сформовано відповідні запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна , Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Слід зазначити, що учасники правочину (ОСОБА_4 та ТОВ Концерн ОСОБА_7), дійшовши згоди щодо всіх істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі № 155, склали і підписали відповідний письмовий документ, встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відтак, проведення державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі № 155, щодо якого сторони дійшли згоди відносно всіх істотних умов, не може вважатися порушенням прав однієї зі сторін, навіть незважаючи на існування попередніх не припинених договірних стосунків, так як в цьому випадку нівелюється такий важливий чинник цивільно-правових відносин як свобода договору (ст. 627 ЦК України).

З огляду на викладене, суд доходить до переконання, що рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора №26625233 про державну реєстрацію права оренди, зокрема, договору оренди землі від 05.01.2005, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Концерн «ОСОБА_7», реєстраційний запис № 0, із змінами внесеними на підставі додаткової угоди від 27.12.2010, прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підстави вважати його протиправним відсутні.

Суд критично ставиться до доводів представника позивача, що підпис в додатковій угоді підроблений і не належить ОСОБА_4, оскільки вказані обставини не підтвердженні жодними доказами. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія рішення Липовецького районного суду Вінницької області по справі № 136/1858/16-ц від 11.04.2017 за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Концерн «ОСОБА_7», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі № 155 від 05.01.2005, яке набрало законної сили, де встановлено, що на день розгляду справи встановити наявність угоди, про оскарження якої позивач звернувся до суду, не представилось за можливе, оскільки у сторін та органу, який проводив її державну реєстрацію вона відсутня, відтак вирішити питання наявності волевиявлення сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків за такою угодою, яка не була надана експерту для проведення експертного дослідження та не була предметом дослідження судом, не представилось за можливе.

В силу частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо відсутності примірника додаткової угоди в матеріалах реєстраційної справи слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 27 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року (в редакції чинній станом на час вчинення оскаржуваного рішення) заява, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав, у тому числі по одному примірнику витягу з Державного реєстру прав та свідоцтва (у разі його формування), долучаються ним до реєстраційної справи відповідно до законодавства.

У разі прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав заяву, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації речових прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані ним під час проведення державної реєстрації прав, нотаріус у строк, що не перевищує пяти робочих днів з моменту прийняття такого рішення, передає органові державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна в порядку, встановленому Мінюстом, для формування реєстраційної справи відповідно до законодавства.

Згідно пояснень, наданих представниками відповідача в судовому засіданні, під час державної реєстрації права оренди приватним нотаріусом ОСОБА_5, серед іншого, отримано примірник додаткової угоди до договору оренди від представника ТОВ "Концерн "ОСОБА_7", копію якої було долучено до сформованої реєстраційної справи.

Згідно частини першої статті 69 КАС України доказами в є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи твердження представників відповідача про наявність примірника додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки під час вчинення реєстраційної дії, та за відсутності обов'язку, відповідно до пункту 27 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором його оригінал долучати до реєстраційної справи, посилання позивача про недотримання відповідачем обов'язку перевірки відповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують, не знайшли свого підтвердження, згідно зібраних судом доказів в даній адміністративній справі.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями частини 1 статті 6 КАС України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, право на звернення до адміністративного суду з позовом не є тотожним праву на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист, адже для того, щоб він був наданий, необхідно встановити, що право особи, яка звернулась з позовом, були дійсно порушені в публічно-правових відносинах.

Враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавчо визначених підстав для відмови у проведенні державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 155 у відповідача не було, волевиявлення учасників при укладенні даного договору не спростоване у судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є субєктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович