Справа № 204/2140/17(2-а/204/125/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2017 рокусправа № 204/2140/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю

позивача: - ОСОБА_1,

представників

позивача: - ОСОБА_2 (договір від 10 квітня 2017 року),

відповідача: - Гайдукової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради

на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року

у справі №204/2140/17

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у м. Дніпрі ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 31 серпня 2016 року.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права в частині надання належної оцінки доводам відповідача, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги.

ОСОБА_1, її представник у судовому засіданні заперечують проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з грудня 2014 року ОСОБА_1 та її донька ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи, в управлінні соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.

Зокрема, з 25 серпня 2015 року по 26 лютого 2016 року позивач отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - допомога).

Згідно з рішенням управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 11 квітня 2016 року та на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505:

- з 26 лютого 2016 року по 16 квітня 2016 року виплату допомоги позивачу зменшено на 50%, як безробітній особі, яка перебуває на обліку в службі зайнятості та продовжено виплату допомоги для члена сім'ї (дитини);

- з 17 квітня 2016 року виплата допомоги позивачу припинена, тобто з цієї дати по 16 червня 2016 року позивач отримувала допомогу лише для члена сім'ї (дитини) у розмірі 884 гривень.

На підставі заяви позивача, відповідачем рішенням від 07 липня 2016 року призначено виплату допомоги для члена сім'ї (дитини) з 17 червня 2016 року по 16 грудня 2016 року.

31 серпня 2016 року комунальним закладом «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» Дніпропетровської обласної ради видана довідка №48 про потребу дитини позивача у домашньому догляді з 01 вересня 2016 року по 01 березня 2017 року (а.с.9).

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату адресної допомоги, оскільки в неї змінилися обставини, які впливають на підстави виплати - як непрацездатній особі.

Листом від 28 вересня 2016 року відповідач повідомив, що виплата адресної допомоги припинена з 16 квітня 2016 року, для продовження виплати адресної допомоги позивач повинна була в строк до 19 квітня 2016 року подати довідку щодо продовження відпустки по догляду за дитиною, оскільки ця довідка подана 31 серпня 2016 року, то позивач не має права на отримання адресної допомоги (а.с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання допомоги, внаслідок чого бездіяльність відповідача є протиправною.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок в редакції чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

За змістом пункту 3 Порядку, для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Пунктом 7 Порядку встановлено, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов'язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

Отже, цим положенням з кола осіб працездатного віку на яких поширюється дія цього пункту виключено громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання.

Внаслідок видачі лікарсько-консультативною комісією документа про необхідність догляду за дитиною, позивач, зокрема у період часу з 31 серпня 2016 року по 01 березня 2017 року набула статусу громадянки, яка доглядає за дитиною.

Тобто, позивач звертаючись 31 серпня 2016 року до відповідача із заявою про виплату допомоги, хоч і була особою працездатного віку, проте у зв'язку з доглядом за дитиною підпадала під виключення передбачене пунктом 7 Порядку.

Згідно з пунктом 12 Порядку, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Припинення виплати позивачу з 17 квітня 2016 року не зумовлено настанням підстав визначених пунктом 12 Порядку.

Враховуючи, що позивач 31 серпня 2016 року звернулася до відповідача не про поновлення призначеної допомоги, виплата якої була припинена, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на наступний шестимісячний строк, тому посилання відповідача на порушення позивачем положень пунктів 7, 12 Порядку є безпідставним.

З урахуванням викладено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим