Справа № 820/766/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 р.Справа № 820/766/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2017р. по справі № 820/766/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ІНСАЙТ"

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ІНСАЙТ» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_1 від 09.12.2016 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 року по справі № 820/766/17 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає нормам чинного законодавства, що полягає у порушенні норм матеріального та процесуального права, постанова є необґрунтованою та незаконною, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ІНСАЙТ» (далі ТОВ «ВП ІНСАЙТ») зареєстровано як юридична особа, перебуває на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області як платник податків, є платником податку на додану вартість.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ТОВ «ВП ІНСАЙТ» має ліцензію від 18.10.2013 року № 279765, що надає право здійснювати господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, яка видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, термін дії якої з 11.10.2013 року по 11.10.2016 року, що діяла на час спірних правовідносин (а.с. 109).

Центральною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ВП ІНСАЙТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» за березень 2016 року та включення до податкової звітності за серпень 2016 року суми податкового кредиту по взаємовідносинам ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» за період червень 2016 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складений акт від 18.11.2016 року № 4602/20-30-14-02-08/38494270 (а.с.10-14), у висновках якого встановлено порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 132 673,00 грн, у т.ч. за березень 2016 року у сумі 62 535,00 грн, серпень 2016 року у сумі 70 138,00 грн.

Позивачем на акт перевірки подано заперечення до Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області. За результатами розгляду вказаних заперечень на акт перевірки прийнято рішення, викладене у листі Центральною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 06.12.2016 року № 22976/10/20-30-14-02-20 (а.с. 15-16), в якому визначено, що висновки вказаного акту перевірки залишено без змін.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Центральною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення 09.12.2016 № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ у розмірі 199 009,50 грн, в т.ч. за основним платежем 132 673,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 66 336,50 грн (а.с. 9).

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржене позивачем в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Харківській області (а.с. 17-20).

Рішенням Головного управління ДФС у Харківській області від 07.02.2017 року № 843/10/20-40-10-01-14 скарга директора ТОВ «ВП ІНСАЙТ» залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (а.с. 23-26).

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано та в судовому порядку не встановлено доказів на підтвердження, викладених в акті перевірки, висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з акту перевірки, на підставі податкової інформації Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 22.06.2016 року № 27/10-13-14-04 щодо ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП», та податкової інформації Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04.08.2016 року № 2287/10-06-12-01 щодо ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами за період 01.05.2016 року по 04.08.2016 року, а також відсутності документів щодо транспортування придбаного товару, у зв'язку з чим податковим органом зроблено висновок, що позивач неправомірно відніс до складу податкового кредиту податкові накладні від ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» за червень 2016 року, а також від ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» за березень 2016 року, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет у розмірі 132 373,00 грн, у т.ч. за березень 2016 року у сумі 62 535,00 грн, серпень 2016 року у сумі 70 138,00 грн.

Між ТОВ «ВП ІНСАЙТ» (покупець) та ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» (постачальник), укладено договір поставки від 10.03.2016 року № 1003-16/01 (а.с. 27-30). Згідно п.п.1.1 вказаного договору поставки постачальник зобов'язується передати покупцеві у власність, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити наступний товар: матеріали верхнього будування колії.

На виконання умов договору, а саме: специфікацій до договору (а.с. 31-32) ТОВ «ВП ІНСАЙТ» прийняло товар клема ПК, що підтверджується видатковою накладною (а.с. 33), сплатило його вартість, що підтверджується платіжними доручення (а.с. 35-38), а ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» виписало податкову накладну (а.с. 34), що підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість у ціні придбаних ним за вказаним договором ТМЦ.

На підтвердження оприбуткування придбаних ТМЦ позивачем до матеріалів справи надано оборотно-сальдові відомості по рахунку 281, а також по рахунку 631 за березень 2016 року (а.с. 39-46).

Також судом встановлено, що між ТОВ «ВП ІНСАЙТ» (покупець) та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» (постачальник), укладено договір поставки від 01.06.2016 року № 01-06 (а.с. 47-50). Згідно п.п. 1.1 вказаного договору поставки постачальник зобов'язується передати покупцеві у власність, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити наступний товар: матеріали верхнього будування колії.

На виконання умов договору, а саме: специфікацій до договору (а.с. 51-70) ТОВ «ВП ІНСАЙТ» прийняло товар болт клемний у зборі б/в, брус дерев'яний просочений хвойних порід 180*250-3000, шайба двовиткова с/п, баланс щебневий, тощо, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 71-73), сплатило його вартість, що підтверджується платіжними доручення (а.с. 91-96), а ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» виписало податкові накладні (а.с. 74-78), що підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість у ціні придбаних ним за вказаним договором ТМЦ.

На підтвердження оприбуткування придбаних ТМЦ позивачем до матеріалів справи надано оборотно сальдові відомості по рахунку 281, а також по рахунку 631 за червень 2016 року (а.с. 79-70).

Колегія суддів зазначає, що вказані договори поставки з ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» були укладені для здійснення господарської діяльності шляхом подальшої реалізації в сфері зовнішньоекономічної діяльності, а також використання придбаних ТМЦ при наданні послуг з капітального ремонту приміщень контрагенту покупцю, відповідно, для отримання в майбутньому прибутку, що підтверджується наданими первинними документами, а саме: договором на виконання робіт, договором субпідряду, актом списання активів, договірними цінами, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, тощо (а.с. 143-181).

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД», відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України.

Позивач сплатив відповідні витрати, суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» були включені до складу податкового кредиту та відображені в податкових деклараціях з ПДВ у перевіряємий період, поданих до податкового органу.

Таким чином, ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» - виконали свої зобов'язання за вказаними вище договорами, а ТОВ «ВП ІНСАЙТ» прийняло ТМЦ за цими договорами, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

На підставі зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем ТОВ «ВП ІНСАЙТ» витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару) свідчать про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Колегія суддів зазначає, що наявні у справі докази не містять наявності між позивачем та контрагентами позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій. Таких доказів відповідачем не надано та судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

Крім того слід зазначити, що факт наявності у позивача ТОВ «ВП ІНСАЙТ» матеріально-технічних ресурсів, що підтверджується відповідними договорами оренди приміщень, додатковими угодами та актами приймання передачі (а.с. 110-142), свідчить про наявність умов необхідних для здійснення господарської діяльності в сфері зовнішньоекономічної діяльності, а також надання послуг з капітального ремонту приміщень та виконання будівельних робіт контрагентам покупцям.

Порядок формування податкового кредиту здійснювався у перевіряємому періоді відповідно Податкового кодексу України.

Згідно положень ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п.п. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку податку на прибуток не встановлюють особливих вимог до первинних документів і облікових регістрів, що повинні використовуватися при обчисленні даного податку, тому відповідними документами податкового обліку вважаються бухгалтерські документи і регістри обліку, складені належним чином.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що угоди, укладені між позивачем та його контрагентами: ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

Таким чином встановлено, що придбання позивачем ТМЦ у контрагентів ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» було необхідно для здійснення господарської діяльності, а саме: в сфері зовнішньоекономічної діяльності, а також надання послуг з капітального ремонту приміщень та виконання будівельних робіт контрагентам-покупцям.

Позивачем надані належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання ТМЦ, які призначені для використання у господарській діяльності ТОВ «ВП ІНСАЙТ».

Отже позивачем дотримано вимоги Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по операціях з ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД», позивачем подано декларації з ПДВ, розрахунки податку на додану вартість. Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 22.06.2016 року № 27/10-13-14-04 щодо ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП», а також на податкову інформацію Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04.08.2016 року № 2287/10-06-12-01 щодо ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами за період 01.05.2016 року по 04.08.2016 року, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Також, слід зазначити, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Колегія суддів наголошує, що саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 року у справі № 21-500во08, постанова від 01.06.2010 року у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 року у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 року у справі за позовом ТОВ «Фірма «ВІК» до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

У відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Що стосується доводів представника відповідача про наявність кримінального провадження № 0000177 від 10.08.2016 року, колегія суддів зазначає, що виходячи з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2017 року по справі № 761/16628/17 (провадження № 1-кс/761/10401/2017) слідчими Слідчого управління фінансових розслідувань Офісу ВПП ДФС здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000177 щодо службових осіб ТОВ «Паритет-Агро».

Проте, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що між позивачем та ТОВ «Паритет-Агро» та його посадовими особами існували будь-які господарські взаємовідносини.

Водночас, колегія суддів вказує, що доводи відповідача щодо відсутності товарно-транспортних накладних по взаємовідносинам з ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» не підтверджують безтоварності операцій, оскільки в ході судового розгляду встановлено наявність операцій з поставки товарів. В даному випадку основне це наявність первинних документів на підтвердження саме факту постачання товарів, а підтвердження їх перевезення є другорядним.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.07.2015 року у справі № К/800/20004/15, від 23.09.2015 року у справі № К/800/22363/15, від 27.07.2015 року у справі № К/800/56974/13, від 07.12.2015 року у справі № К/800/17289/13.

Так, вберучи до уваги наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч. 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з виводами суду першої інстанції про те, що фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП» та ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД» і правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при прийнятті 09.12.2016 року податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 діяв не на підставі, не у спосіб, що передбачені законами України, та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, отже податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2017 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2017р. по справі № 820/766/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.