Справа № 826/20130/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2017 року 16:30 № 826/20130/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Шрамко Ю.Т., суддів Костенка Д.А. , Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Національного центрального бюро Інтерполу

прозобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач, ОСОБА_1.), до Національного центрального бюро Інтерполу, (далі - відповідач, Укрбюро Інтерполу), про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме, - звернутися до Бюро Інтерполу у Сполучених Штатах Америки, (далі - США), із запитом про надання інформації (відомостей та доказів, а також будь-яких інших матеріалів) щодо підстав кримінального переслідування громадянина України ОСОБА_1, а також підстав внесення його до бази міжнародного розшуку Інтерпол.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що бездіяльність службових осіб відповідача як суб'єкта владних повноважень, яка підтверджується змістом відповідей останнього на звернення позивача, є такою, що прямо суперечить положенням чинного законодавства України. Ухилення службових осіб відповідача від задоволення законних вимог позивача, викладених у його зверненнях, не лише порушує права позивача як заявника, але й фактично створює перешкоди його представникам - адвокатам у здійсненні своєї професійної діяльності в частині збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази, що свідчить про порушення права особи на захист як фундаментального права, закріпленого та гарантованого положеннями як національного, так і міжнародного права. Відповідь відповідача, надана на звернення позивача, не є відповіддю по суті, натомість є формальною «відпискою» та свідчить про невиконання відповідачем його функцій як суб'єкта владних повноважень у сфері реалізації державної політики щодо боротьби зі злочинністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки відповідачем не порушено права позивача і відповідач діяв виключно у спосіб, в межах та на підставах, визначених чинним законодавством України.

Присутні у судовому засіданні представники сторін заявили письмове клопотання про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що у 2014 р., у зв'язку із перебуванням у базах даних «Інтерпол», ОСОБА_1 був затриманий правоохоронними органами Республіки Білорусь під час спроби перетину державного кордону.

Після затримання ОСОБА_1, а саме 05.08.2014 р. Генеральною прокуратурою Республіки Білорусь направлено запит до органів юстиції США як держави - ініціатора оголошення у міжнародний розшук щодо надання запиту на видачу (екстрадицію) ОСОБА_1 в США для здійснення кримінального переслідування і (або) відбування покарання.

Однак, у зв'язку із ненадходженням протягом 40 (сорока) діб з моменту затримання ОСОБА_1 прохання органів іноземної держави - США, як ініціатора міжнародного розшуку ОСОБА_1, що містить положення про його видачу іноземній державі для здійснення кримінального переслідування і (або) відбування покарання, ОСОБА_1 був звільнений відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 514 КПК Республіки Білорусь.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії постанови заступника прокурора Гомельської області Республіки Білорусь від 11.09.2014 р. стало відомо, що ОСОБА_1 є особою, що знаходиться в міжнародному розшуку за ініціативою органів юстиції США.

Зазначені обставини стали підставою для звернення представника ОСОБА_1 до Укрбюро Інтерполу з метою отримання інформації відносно ОСОБА_1

Так, листом Робочого апарату Укрбюро Інтерполу, (далі - РА Укрбюро Інтерполу), від 01.03.2016 р. № IP/4530/11/C85/33аз/EF7/A11/3 представника ОСОБА_1 повідомлено, що перевіркою за базами даних Генерального секретаріату Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, (далі - Генеральний секретаріат Інтерполу), встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 29.02.2016 р. за ініціативою правоохоронних органів США оголошений в міжнародний розшук у зв'язку з обвинуваченням його у вчиненні шахрайства в мережі Інтернет та викраденні персональних даних.

У липні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Укрбюро Інтерполу із письмовим зверненням з вимогою у межах визначених повноважень звернутися до Бюро Інтерполу у США та Міністра Юстиції США із запитом про надання інформації щодо кримінального переслідування громадянина України ОСОБА_1, а також підстав внесення його до бази міжнародного розшуку Інтерпол.

Однак, листами РА Укрбюро Інтерполу від 19.08.2016 р. № ІР/4530/11/В68/18378/FF10/R2/1 та від 02.11.2016 р. № ІР/4530/11/14/С89/83922/А08/R3/1 ОСОБА_1 повідомлено, що він може самостійно звернутися до Комісії контролю за файлами Інтерполу, заповнивши відповідну форму.

Зазначені відповіді, на думку позивача, є формальними, адже у листах не наведено жодної обставини, яка об'єктивно б перешкоджала Укрбюро Інтерполу належним чином виконати покладені на нього обов'язки.

На переконання позивача, Укрбюро Інтерполу допущено бездіяльність, оскільки згідно з наказом Національної поліції України від 21.12.2015 року №193 «Про затвердження Положення про Робочий апарат Укрбюро Інтерполу», (далі - Положення про РА Укрбюро Інтерполу), РА Укрбюро Інтерполу є структурним підрозділом апарату центрального органу управління поліції на правах департаменту, який забезпечує реалізацію повноважень Національної поліції України щодо представництва України в Інтерпол та Європейському поліцейському офісі, а також повноважень Національної поліції України як Національного центрального бюро Інтерполу та Національного контактного пункту Європолу в Україні. Крім того, угодою між Україною та Європейським поліцейським офісом про стратегічне співробітництво 2009 р. передбачено, що Україна призначає Міністерство внутрішніх справ України діяти як національний контактний пункт між Європолом та іншими компетентними органами України. Відповідно до ч. 2 ст. 6 даної Угоди, обмін інформацією здійснюватиметься між Європолом і Міністерством внутрішніх справ України та може включати прямий обмін інформацією з компетентними органами.

РА Укрбюро Інтерполу, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, співпрацює з дипломатичними установами України за кордоном та дипломатичними установами іноземних держав в Україні з питань боротьби зі злочинністю; здійснює обмін інформацією з Генеральним секретаріатом Інтерполу, Європолом, органами правопорядку та іншими органами державної влади України, а також з компетентними органами іноземних держав з питань боротьби зі злочинністю; отримує в установленому порядку доступ до інформаційних систем та банків даних органів правопорядку та інших органів державної влади України, використовує їх у своїй діяльності; виконує в межах повноважень інші функції, що належать до його компетенції.

З огляду на викладене, звернення позивача направлені Укрбюро Інтерполу як суб'єкту владних повноважень, який реалізує в межах компетенції державну політику щодо боротьби зі злочинністю, яка має транснаціональний характер, з метою забезпечення закріпленого пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, права кожного обвинуваченого у кримінальному порушенні бути негайно детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Суд, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, у тому числі відповіді РА Укрбюро Інтерполу, оформлені листами від 19.08.2016 р. № ІР/4530/11/В68/18378/FF10/R2/1 та від 02.11.2016 р. № ІР/4530/11/14/С89/83922/А08/R3/1, прийшов до висновку, що Укрбюро Інтерполу дійсно порушено права позивача внаслідок не вчинення дій, вчинення яких віднесено до компетенції відповідача.

Так, Україну прийнято до Міжнародної Організації Кримінальної Поліції у 1992 р. на 61-й сесії Генеральної асамблеї Інтерполу. Повноправним членом цієї організації Україна стала в 1993 р. після створення Укрбюро Інтерполу.

А саме, 25.03.1993 р. Кабінет Міністрів України своєю постановою № 220 затвердив Положення про Національне центральне бюро Інтерполу, (далі - Положення № 220).

Постановою № 220 установлено, що: взаємодія правоохоронних органів України з компетентними органами зарубіжних держав щодо вирішення питань боротьби із злочинністю, що має транснаціональний характер або виходить за межі країни, здійснюється лише через Національне центральне бюро Інтерполу. Міністерство внутрішніх справ виступає як Національне центральне бюро Інтерполу.

Відповідно до п. 1 Положення № 220, Національне центральне бюро Інтерполу (Укрбюро Інтерполу) представляє Україну в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерполі та є центром координації взаємодії правоохоронних органів країни з компетентними органами зарубіжних держав щодо ведення боротьби із злочинністю, що має транснаціональний характер або виходить за межі країни.

Повноваження Укрбюро Інтерполу покладаються на Міністерство внутрішніх справ України, у рамках якого створюється робочий апарат Бюро.

Основними завданнями Укрбюро Інтерполу є: координація діяльності правоохоронних органів країни у боротьбі із злочинністю, що має транснаціональний характер або виходить за межі країни: забезпечення взаємодії з Генеральним секретаріатом та відповідними органами держав - членів Інтерполу в боротьбі із злочинністю; оцінка рівня поширення в Україні злочинності, що має транснаціональний характер, і загрози злочинної діяльності громадян України за кордоном (п. 3 Положення № 220).

Згідно з п.п. 4-6 Положення № 220, Укрбюро Інтерполу відповідно до покладених на нього завдань:

1) забезпечує обмін офіційною та конфіденційною (оперативно-розшуковою) інформацією у межах Інтерполу та правоохоронних органів України з питань боротьби із злочинністю;

2) надсилає до Генерального секретаріату і національних центральних бюро держав - членів Інтерполу запити та відомості правоохоронних органів країни, пов'язані з інформацією про злочин і злочинців, розшукуваних осіб, предмети, документи, здійснення нагляду за особами, які підозрюються у скоєнні злочинів, тощо;

3) приймає і контролює реалізацію запитів та інформацій генерального секретаріату і національних центральних бюро держав - членів Інтерполу;

4) сприяє представникам компетентних органів зарубіжних держав, які прибули в Україну для здійснення оперативно-розшукових та інших заходів, пов'язаних з боротьбою із злочинністю;

5) терміново інформує національні центральні бюро держав - членів Інтерполу про випадки безпосереднього звертання до їх компетентних органів правоохоронних органів країни;

6) у разі необхідності подає до Генерального секретаріату і до національних центральних бюро держав - членів Інтерполу зведену інформацію про злочин, скоєні іноземними громадянами на території України, а також іноземних громадян, яких затримано в Україні за підозрою у вчиненні злочинів, притягнуто до кримінальної відповідальності або засуджено;

7) організовує участь представників України у зустрічах і конференціях, що проводяться Інтерполом;

8) скликає на підставі інформації, що надходить від правоохоронних органів країни звіти, передбачені Інтерполом і надсилає їх до Генерального секретаріату;

9) готує аналітичні огляди, звіти та узагальнення за матеріалами Інтерполу з проблем боротьби із злочинністю;

10) формує на підставі інформації, одержаної у ході своєї діяльності, банк даних про злочини і злочинців, розшукуваних осіб, предмети і документи;

11) бере участь у розробці проектів законодавчих і нормативних актів, що регламентують роботу, спрямовану на боротьбу із злочинністю;

12) бере участь у проведенні кримінологічної експертизи законодавчих і нормативних актів та міжнародних договорів України, з прийняттям і укладанням яких може відбутися поширення злочинності;

13) контролює в межах своєї компетенції додержання міжнародних договорів України щодо боротьби із злочинністю;

14) замовляє в бібліотеці Генерального секретаріату Інтерполу законодавчі та нормативні акти держав - членів Інтерполу з питань боротьби із злочинністю, міжнародно-правові документи, угоди, що регламентують міжнародне співробітництво у цьому напрямі, а також документи про діяльність поліції; формує банк даних з такої інформації;

15) видає інформаційний бюлетень.

Укрбюро Інтерполу при виконанні покладених на нього функцій взаємодіє з правоохоронними органами, центральними і місцевими органами державної влади України, керівними органами і структурними підрозділами Інтерполу, правоохоронними органами зарубіжних держав.

Укрбюро Інтерполу отримує інформацію від правоохоронних органів, центральних і місцевих органів державної виконавчої влади України з питань, що входять до його компетенції, та надає їм отриману по лінії Інтерполу інформацію безплатно.

РА Укрбюро Інтерполу є самостійним структурним підрозділом центрального апарату МВС, його очолює керівник, який призначається наказом МВС.

Структура і штат РА Укрбюро Інтерполу затверджуються Міністром внутрішніх справ (п.п. 8, 9 Положення № 220).

З викладеного вбачається, що Укрбюро Інтерполу діє в структурі Міністерства внутрішніх справ України і сприяє взаємодії правоохоронних органів нашої держави з Генеральним секретаріатом Інтерполу та відповідними національними бюро країн-членів Міжнародної Організації Кримінальної Поліції. Служба здійснює обмін інформацією з правоохоронних проблем та координацію дій у боротьбі зі злочинністю, яка виходить за межі України або носить транснаціональний характер.

Укрбюро Інтерполу виконує покладені на нього завдання через мережу національних центральних бюро Інтерполу країн-членів Організації, а також через її Генеральний секретаріат. Безпосередньо виконання цих завдань здійснює РА Укрбюро Інтерполу як на рівні Міністерства внутрішніх справ України, так і на рівні регіональних відділів.

Згідно із законодавством України, діяльність РА Укрбюро Інтерполу полягає в організації інформаційного супроводження кримінальних та оперативно-розшукових справ, що перебувають у провадженні правоохоронних органів України та іноземних держав.

Так, як вже зазначено вище, наказом Національної поліції України від 21.12.2015 року № 193 затверджено Положення про РА Укрбюро Інтерполу, п. 2 розділу І якого визначено, що РА Укрбюро Інтерполу є структурним підрозділом апарату центрального органу управління поліції на правах департаменту, який забезпечує реалізацію повноважень Національної поліції України щодо представництва в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерполі та Європейському поліцейському офісі - Європолі, а також повноважень Національної поліції України як національного центрального бюро Інтерполу та Національного контактного пункту Європолу в Україні.

Розділом ІІ Положення про РА Укрбюро Інтерполу визначено, що основними завданнями РА Укрбюро Інтерполу є: забезпечення представництва України в Інтерполі та Європолі; координація, організація та забезпечення співробітництва органів правопорядку та інших органів державної влади України з компетентними органами іноземних держав у сфері боротьби зі злочинністю з використанням можливостей Інтерполу, Європолу, інших міжнародних організацій та структур, з якими співпрацює Національна поліція України.

Розділом ІІІ Положення про РА Укрбюро Інтерполу чітко встановлено, що РА Укрбюро Інтерполу, відповідно до покладених на нього завдань: здійснює обмін інформацією з Генеральним секретаріатом Інтерполу, Європолом, органами правопорядку та іншими органами державної влади України, а також з компетентними органами іноземних держав з питань боротьби зі злочинністю.

Отже, з аналізу викладеного чітко вбачається, що саме до функцій Укрбюро Інтерполу віднесено забезпечення обміну офіційною та конфіденційною (оперативно-розшуковою) інформацією у межах Інтерполу з питань боротьби із злочинністю, надсилання до Генерального секретаріату Інтерполу і національних центральних бюро держав - членів Інтерполу запитів, пов'язаних з інформацією про злочин і злочинців, розшукуваних осіб, предмети, документи, здійснення нагляду за особами, які підозрюються у скоєнні злочинів, тощо.

Однак, як встановлено судом, Укрбюро Інтерполу, шляхом надання відповідей на звернення позивача і його представників, відмовлено останньому у звернені до бюро держави - члена Інтерполу із запитом в інтересах позивача.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що представниками позивача вжито заходів щодо самостійного отримання інформації стосовно характеру та причин оголошення ОСОБА_1 в міжнародний розшук безпосередньо в Генеральному секретаріаті Інтерполу та центральних представництвах Інтерпол в окремих країнах.

Так, адвокатом Кравченко А.В. в інтересах ОСОБА_1 направлено запити у: Генеральний секретаріат Інтерполу (звернення від 16.02.2017 р. № 1), Національне бюро Інтерполу у Франції (звернення від 30.12.2016 р.), підрозділ Інтерполу у Вашингтоні департаменту юстиції США (звернення від 30.12.2016 р. та 23.03.2017 р.), центральний офіс Інтерполу в Іспанії (звернення від 30.12.2016 р.), центральне бюро Інтерполу у Чехії (звернення від 30.12.2016 р.). Однак, відповіді на зазначені вище запити на час розгляду та вирішення публічно-правового спору позивачем (його представниками) не отримані та, як наслідок, не надані суду.

Крім того, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2017 р. у справі № 757/3031/17-к зобов'язано Генеральну прокуратуру України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката Кравченка А.В. в інтересах ОСОБА_1 від 12.01.2017 р. № 24.

Зі змісту листа Генеральної прокуратури України від 10.03.2017 р. № 04/2/2-255-17 вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000477 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 371 КК України.

У розпочатому кримінальному провадженні № 0000477 ОСОБА_1, згідно з ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2017 р., визнано потерпілим. Визнання ОСОБА_1 потерпілим, як встановлено Приморським районним судом м. Одеси, дозволяє останньому використовувати усі передбачені чинним КПК України процесуальні механізми захисту його прав.

Таким чином, підсумовуючи все викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно існує необхідність в отриманні позивачемповної інформації стосовно підстав внесення позивача в обліки міжнародного розшуку Інтерполу, що надасть можливість позивачу (його представникам) здійснювати захист порушених прав, свобод та інтересів позивача, якого у зв'язку із перебуванням у базах даних «Інтерпол», було затримано правоохоронними органами Республіки Білорусь під час спроби перетину державного кордону та позбавлено волі строком на 40 днів, а також позбавлено можливості вільно пересуватися за межами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Національного центрального бюро Інтерполу про зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Національне центральне бюро Інтерполу в Україні звернутися до Національного центрального бюро Інтерполу Сполучених Штатів Америки із запитом про надання інформації (відомостей та доказів, а також будь-яких інших матеріалів) щодо підстав кримінального переслідування громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також підстав внесення громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до бази міжнародного розшуку Інтерполу.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Ю.Т. Шрамко

Судді Д.А. Костенко

Н.Г. Вєкуа