Справа № 817/1176/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2017 р.Р і в н е 817/1176/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Федуна Я.В.,

третьої особи на стороні відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 14.12.2016 №17-5285/16-16-СГ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства для ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність відмови відповідача у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території с. Кургани Кам'янської сільської ради Березнівського району Рівненської області та надання такого дозволу ОСОБА_4, тому просив суд позов задовільнити та скасувати спірне рішення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав додатково пояснивши, що оспорюваним рішенням відповідача було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Кургани гр. ОСОБА_4, в той час як позивач першим звернувся до відповідача із аналогічним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, проте відповідачем без належних правових підстав позивачу було відмовлено. Такі дії слугували підставою для звернення позивача до суду.

У судовому засіданні представник відповідача проти позиву заперечував та зазначив, що предметом розгляду у даній справі є процедура надання дозволу на розроблення проекту землеустрою третій особі, а не позивачу, відмова якому у наданні такого дозволу є предметом розгляду у іншій справі, яка перебуває у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду. По суті спору пояснив, що третя особа у листопаді 2016 року звернулася до відповідача із відповідним клопотанням як до розпорядника вказаних земель. Враховуючи відсутність підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем було прийняте спірне рішення, яким гр. ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території с. Кургани Кам'янської сільської ради Березнівського району Рівненської області.

Крім того представник відповідача зазначив, що відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України до суду має право звернутися особа, права якої, зокрема, порушені рішенням суб'єкта владних повноважень. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом про оскарження рішення відповідача у відношенні третьої особи, наразі відсутнє, як стверджував представник відповідача, право позивача, яке порушене спірним рішенням. На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їхні позиції, судом встановлено наступне.

03.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, яка розташована на території с. Кургани Кам'янської сільської ради Березнівського району Рівненської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства (а.с.9).

Листом від 01.11.2016 №К-4542/0-8659/0/6-16 відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача (а.с.11).

22.11.2016 ОСОБА_4 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, яка розташована за межами с. Кургани на території Кам'янської сільської ради Березнівського району для ведення особистого селянського господарства (а.с.24)

Наказом відповідача від 14.12.2016 №17-5285/16-16-СГ ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Кам'янської сільської ради Березнівського району Рівненської області орієнтовного розміру 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства для (а.с. 23).

Вважаючи зазначений наказ протиправним та таким, що порушує права позивача на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, він звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Так, відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

У даній справі позивач оскаржує наказ від 14.12.2016 №17-5285/16-16-СГ, яким третій особі ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Тобто оскаржує правовий акт індивідуальної дії, який породжує права й обов'язки тільки для того суб'єкта, якому він адресований, - ОСОБА_4.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із виданням оскаржуваного наказу від 14.12.2016 №17-5285/16-16-СГ, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із даним адміністративним позовом, що вказує на невірно обраний позивачем спосіб захисту.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 28.02.2017 (№21-3829а16).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд зазначає, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 10.02.2017 відкрито провадження у справі №817/186/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. На момент вирішення даної справи рішення у справі №817/186/17 не прийняте.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту повне відновлення порушеного права позивача.

Отже, надання юридичної оцінки акту індивідуальної дії, що стосується суб'єктивного права іншої особи не створює механізму захисту порушеного права позивача як і власне встановлення факту його порушення, оскільки оспорюваним актом суб'єкта владних повноважень у даній справі не надаються жодні права як і не встановлюються жодні обов'язки позивача, що дає підстави для висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту його права.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В силу ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позивачу - ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.