Справа № 227/2301/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Левченко А.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року справа №227/2301/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року у справі № 227/2301/17 за позовом ОСОБА_4 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та дискримінаційними і зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - ОСОБА_5 ОУПФУ Донецької області, відповідач, пенсійний орган), в якому просив визнати протиправними та дискримінаційними дії Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо прийняття розпорядження від 26 березня 2017 року про припинення виплати йому пенсії (номер за ДРФО 166670343); скасувати розпорядження Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо прийняття розпорядження від 26 березня 2017 року про припинення виплати йому пенсії (номер за ДРФО 166670343); зобовязати ОСОБА_5 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії та виплатити виниклу йому заборгованість (номер за ДРФО 166670343); встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобовязання Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області подати до суду у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (а.с. 1-4).

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2017 зазначений адміністративний позов задоволений. Скасовано розпорядження Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26 березня 2017 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_4.

Зобовязано ОСОБА_5 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_4. Зобовязано ОСОБА_5 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити виниклу заборгованість ОСОБА_4 за період з 01 квітня 2017 року. Зобовязано ОСОБА_5 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подати до суду у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (а.с.47-49).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що розпорядженням управління від 26 березня 2017 року на підставі інформації Держприкордонслужби виплата пенсії позивачу була припинена. (а.с. 53-55).

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотанням про розгляд справи за їх участю не звертались.

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до довідки від 08 червня 2015 року № НОМЕР_1 ОСОБА_4 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території с. Біле (Лутугинський раойн/м.Лутугине Луганської області) до смт. Олександрівка, Олександрівського району Донецької області) (а.с.8)

Згідно розпорядження заступника начальника управління від 26 березня 2017 року припинено виплату пенсії по особовому рахунку № 121830, причиною зняття «до зясування», згідно п. п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України № 1058 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2017 року (лист ПФУ від 16 березня 2017 року № 7902/02-02) (а.с.37)

На письмове звернення позивача ОСОБА_5 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило, що з 01 липня 2015 року ОСОБА_4 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Олександрівському районі Донецької області, а після реорганізації територіальних органів пенсійного фонду перебуває на обліку у Добропільському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Виплата пенсії проводилася з 01 липня 2015 року по 31 березня 2017 року. Розпорядженням управління від 26 березня 2017 року на підставі інформації від Держприкордонслужби виплата пенсії була призупинена з 01 квітня 2017 року (а.с.9,10).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року на підставі інформації від Держприкордонслужби.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами відповідно до листа Пенсійного фонду України від 16 березня 2017 року № 7902/02-02, у якому зазначено, що згідно підпунктів 4 і 5 пункту 12 Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, соціальні виплати припиняються у разі: скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб , та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

З урахуванням зазначеного на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб на період до одержання інформації про скасування довідки та/або результатів додаткової перевірки призупинити з 1 квітня 2017 року виплату пенсій особам, включеним до списків, у якому містилися данні про позивача (а.с.40).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачу відмовлено у виплаті пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, що позбавляє відповідача можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії (а.с.54-57).

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058).

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог частини 1 статті 49 Закону № 1058, оскільки з січня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні частини 1 статті 49 Закону № 1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання дій відповідача протиправними та дискримінаційними, а також скасування його розпорядження про припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії та виплатити виниклу заборгованість з 01 квітня 2017 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, п.2 ч.1 ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року у справі № 227/2301/17 - залишити без задоволення.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року у справі № 227/2301/17 за позовом ОСОБА_4 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та дискримінаційними і зобовязання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3