Справа № 820/1862/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 р.Справа № 820/1862/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2017р. по справі № 820/1862/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (надалі по тексту ГУ ДМС України в Харківській області, відповідач), в якому (з урахуванням уточнень) просив суд:

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області "Про скасування дозволу на імміграцію в Україну" від 18.05.2016 року громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженцю м. Тхань Хоа, Соціалістична Республіка В'єтнам, 14.05.2009 року рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Харківській області на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" (чоловік іммігрантки), надано дозвіл на імміграцію в Україну та 14.05.2009 року документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2, терміном дії - безстроково, з подальшою реєстрацією за адресою: АДРЕСА_1.

У травні 2017 року громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні.

ГУДМС України в Харківській області відповідно до пункту 4.5 Розділу IV Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 № 681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 за № 1335/23867 (далі-Тимчасовий порядок), прийнятого відповідно до пункту 2 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 28 березня 2012 року № 251 проведено перевірку матеріалів особової справи громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 щодо законності залишення на постійне проживання в Україні та документування посвідкою на постійне проживання в Україні.

Згідно матеріалів особової справи №364171 громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну у зв'язку з тим, що його дружина, громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 08.08.2005 року була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1.

З метою підтвердження факту документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, було здійснено перевірку матеріалів особової справи щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні дружини позивача, громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2. В ході проведення перевірки встановлено, що посвідка на постійне проживання в Україні громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 була видана не на підставах, передбачених Законом України "Про імміграцію", а тому 05.04.2016 року рішенням УДМС України в Київській області дружині позивача було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Станом на час розгляду справи, рішення про скасування дозволу громадянці Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 не було оскаржено в судовому порядку.

18.05.2016 року ГУ ДМС України в Харківській області прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для скасування рішення від 18.05.2016 р. про скасування дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, який прибув в Україну з метою постійного проживання, оскільки воно є законним, прийнятим у відповідності до пункту 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про імміграцію" в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних відносин, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно з п.3 ч.1 ст.6 Закону України "Про імміграцію" спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з п. 6 ч.2 ст. 4 цього Закону квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

З матеріалів справи вбачається, що громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну у зв'язку з тим, що його дружина, громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 08.08.2005 року була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1.

У травні 2017 року громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п.4.5 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 № 681 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 р. за №1335/23867 працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Отже, з аналізу вказаної норми слідує, що для обміну посвідки працівник територіального органу чи підрозділу ДМС перевіряє наявність підстав для обміну посвідки.

Як вбачається з матеріалів справи, працівником ГУ ДМС України в Харківській області було перевірено наявність підстав здійснення обміну бланку посвідки на постійне проживання позивача в Україні.

При проведенні перевірки було встановлено, що позивачу надано дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні на підставі п. 6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", тобто як чоловіку іммігранта. При цьому, посвідка на постійне проживання в Україні громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 була видана не на підставах, передбачених Законом України "Про імміграцію", а тому 05.04.2016 року рішенням УДМС України в Київській області дружині позивача було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

З рішення УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 08.08.2005 року вбачається, що гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 отримала дозвіл на імміграцію в Україну та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 на підставі п. 6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" як мати, дитина якої є громадянином України. Проте, неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 на момент прийняття документів у її матері була у віці 6 років.

Відповідно до ч 1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла лише спільно з батьками, а не самостійно.

Таким чином, громадянка Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 не могла бути визнана як мати іммігрантки.

Рішення відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 05.04.2016 року, яким було скасовано рішення від 08.08.2005 року про надання гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну та посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3, не оскаржувалося та є чинним на даний час.

З огляду на викладене, гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 не мала підстав для перебування на території України відповідно до наданого рішенням від 08.08.2005 року дозволу на імміграцію в Україну та виданої посвідки на постійне проживання.

Враховуючи, що рішення від 08.08.2005 року, яким гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 надано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 05.04.2016 року було скасовано, то документ, на підставі якого позивачу було надано дозвіл на імміграцію та видано посвідку на постійне проживання в Україні, втратив чинність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Положеннями пункту 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію, зокрема, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

Відповідно до п. 21 Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Враховуючи, що рішення від 08.08.2005 року, яким гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_2 надано дозвіл на імміграцію в Україну було скасовано рішенням відділу ГІРФО УМВС України в Київській області від 05.04.2016 року, а тому документ на підставі якого позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну втратив чинність, то колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність висновку ГУ ДМС України в Харківській області про скасування дозволу на імміграцію гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1.

Таким чином, враховуючи, що позивач не мав права на отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", то колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 18.05.2016 року щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1.

Посилання представника позивача на неправомірність оскаржуваного рішення через те, що згідно цього рішення скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну відбулося на підставі п. 6 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" який передбачає інші підстави крім тих, що зазначені в Законі, при цьому іншої норми законодавства відповідачем у рішенні не зазначено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із пояснень відповідача, а також із висновку, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення, вбачається, що рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію прийняте саме на підставі п. 1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Також доводи представника позивача про неправомірність оскаржуваного рішення через те, що відповідачем порушено процедуру розгляду питання щодо скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну, передбачену п.п. 23, 24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки приписами вказаних норм передбачена процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію за поданням органу внутрішніх справ або іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, однак питання про скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну було порушено органом, який уповноважений його видавати. Вказаний Порядок не встановлює певну процедуру розгляду питання скасування дозволу на імміграцію у разі виявлення такої підстави органом, який уповноважений його надавати.

Також колегія суддів відхиляє доводи представника позивача щодо неправомірності оскаржуваного рішення через порушення строків надіслання такого рішення позивачу, оскільки порядок надіслання рішення не впливає на законність його прийняття.

За таких обставин, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

28 серпня 2017 р. до канцелярії Харківського апеляційного адміністративного суду гр. Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 було подано клопотання про відкликання позовної заяви.

В обгрунтування доводів клопотання позивач зазначає, що спір який є предметом розгляду в даній справі було вирішено за домовленістю сторін, а тому на підставі ст. ст. 49, п. 5 ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 203 КАС України, просить задовольнити клопотання про відкликання позовної заяви.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про відкликання позовної заяви, вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

На підставі п.2 ч.3 ст.108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання. У відповідності до п.5 ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що у розумінні наведених норм клопотання про відкликання позовної заяви має (може) подаватися на стадії підготовчого провадження чи судового розгляду справи, на яких стверджуване в позовній заяві порушення прав чи інтересів ще не отримало судового розсуду у виді судового рішення по суті спору - в постанові, або в іншому судовому рішенні - в ухвалі про закриття провадження у справі. Клопотання про відкликання позовної заяви подається до виходу суду в нарадчу кімнату і ухвалення судового рішення щодо предмету спору.

Згідно до ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Положення цієї норми закону належить застосовувати у взаємозв'язку з положеннями статі 155 КАС України, згідно з якими рішення про скасування постанови чи ухвали суду першої інстанції і залишення позовної заяви без розгляду можливе, але тоді, коли підстави для прийняття цих рішень у часі виникли чи існували на стадіях підготовчого провадження чи судового розгляду.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач з часу відкриття провадження у справі й до дати постановлення рішення суду першої інстанції клопотання про відкликання позовної заяви не подавав, до виходу до нарадчої кімнати наполягав на задоволенні позовних вимог.

Клопотання про відкликання позовної заяви було подано вже після відкриття апеляційного провадження на рішення суду першої інстанції.

Дана позиція узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 03.02.2016 року по справі №817/4248/14, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 про відкликання позовної заяви - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2017р. по справі № 820/1862/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М. Макаренко Я.М.
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.