Справа № 826/3720/17
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3720/17 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року у справі за поданням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до приватного підприємства «Ресурс Буд» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

В С Т А Н О В И В

Головне управління ДФС України в місті Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із поданням до приватного підприємства «Ресурс Буд» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору, подання залишено без руху з огляду на його невідповідність вимогам статей 106, 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України та встановлено строк для усунення недоліків до 15 березня 2017 року 17 год. 00 хв. шляхом подання до суду доказів сплати судового збору за звернення до суду з поданням у розмірі 1600 грн. Також попереджено про те, що наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені п. 1 ч.3 ст. 108 КАСУ.

Копію ухвали про залишення подання без руху представник позивача отримав 15.03.2017 о 16:30, що враховано судом та надано судом додатковий час для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Проте, станом на 29.03.2017 доказів сплати судового збору до суду не надано.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року подання повернуто заявникові у зв'язку із невиконанням вимог ухвали від 14 березня 2017 року.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДФС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі контролюючий орган просить зазначене рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів визначені статтею 183-3 КАС України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 183-3 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до частини 3 статті 183-3 КАС України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі та повинно містити: 1) найменування адміністративного суду; 2) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку заявника; 3) найменування, поштову адресу, а також номер засобу зв'язку, якщо такий відомий, відносно сторони, до якої застосовуються заходи, передбачені частиною першою цієї статті; 4) підстави звернення з поданням, обставини, що підтверджуються доказами, та вимоги заявника; 5) перелік документів та інших матеріалів, що додаються; 6) підпис уповноваженої особи суб'єкта владних повноважень, що скріплюється печаткою.

Положеннями абзаців 1 та 2 частини 4 статті 183-3 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини третьої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків.

Невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику подання та доданих до нього документів.

При цьому, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

У розумінні статті 2 цього Закону платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання визначено як форму звернення до суду органу Державної фіскальної служби України при здійсненні ним передбачених законом повноважень.

Указане подання Закон України «Про судовий збір» не відносить до об'єктів, за які судовий збір не справляється, а органи Державної фіскальної служби України - до осіб, для яких встановлено пільги щодо сплати судового збору.

Таким чином, подання органу Державної фіскальної служби України, передбачене статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, є об'єктом справляння судового збору.

Отже, правильним є висновок Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що подання, з яким наразі звернувся контролюючий орган, є об'єктом справляння судового збору, а тому відсутність оригіналу документа, що підтверджує його сплату, вочевидь, є обставиною, що перешкоджає відкриттю провадження у справі і є підставою для залишення такого подання без руху у зв'язку із невиконанням вимог частини 3 статті 106 КАС України.

На це звертав увагу також і Вищий адміністративний суд України у своєму Аналізі практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору».

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 №938, яким визначено процедуру здійснення видатків розпорядниками бюджетних коштів, в тому числі на сплату судового збору, відповідно до якого перерахування коштів на сплату судового збору відбувається шляхом надання до органів Казначейства платіжних доручень та інших документів, визначених даним порядком, та займає більше часу ніж фактично було надано судом першої інстанції, не впливають на правильність висновків суду попередньої інстанції.

Головне управління ДФС у м. Києві, звертаючись до Окружного адміністративного суду України з поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ПП «Ресурс Буд», без надання доказів сплати судового збору, усвідомлювало наслідки недотримання вимог при зверненні до суду з поданням, а також скорочені строки для усунення допущених недоліків.

На користь таких висновків свідчить і те, що податковим органом в поданні порушується питання про стягнення судових витрат з ПП «Ресурс Буд», при цьому податковим органом свідомо такі витрати при зверненні до суду не сплачуються.

Щодо посилань податкового органу на відсутність коштів для сплати судового збору на момент прийняття оскаржуваної ухвали, що є підставою для звільнення заявника від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне

Так, у клопотанні про звільнення від сплати судового збору від 16.03.2017 заявник послався на службову записку, згідно із якою управлінням фінансування повідомлено, що залишок на рахунку КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» становить 660,00 грн. і після надходження асигнувань буде проведено сплату судового збору.

Проте, вказана службова записка, ксерокопія якої надана представником податкового органу разом із заявою про усунення недоліків подання, не є підставою для звільнення від сплати судового збору. Крім того, така службова записка не завірена у встановленому законом порядку та не є свідченням того, що існує оригінал такого документу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що звільненню від сплати судового збору підлягають особи, які в силу незалежних від них обставин взагалі позбавлені можливості оплатити такий.

Податкові інспекції є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктом, що реалізує свою владну компетенцію, тому відсутність чи недостатність фінансування їх діяльності не може свідчити про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, у тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У п. 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, не обмежена у праві в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, колегія суддів вважає, що невжиття суб'єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Поряд із цим, колегія суддів враховує правові висновки Пленуму Вищого адміністративного суду України, згідно з якими, обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати (постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05 лютого 2016 року №2 «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року №484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»).

Слід звернути увагу, що таку ж позицію підтримує Верховний Суд України у своїх ухвалах від 3, 4 травня 2017 року та від 28 квітня 2017 року у справах 2а-18403/11/2670, 826/9308/16, 826/7524/16 відповідно, та ін.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-3 КАС України невиконання вимог суду в установлений строк тягне за собою повернення заявнику подання та доданих до нього документів.

При цьому суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що повернення подання не є перешкодою для повторного звернення з ним до суду після усунення його недоліків, але не пізніше ніж протягом 48 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

За таких обставин та нормативно-правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення подання контролюючого органу.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.