Справа № 486/29/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 486/29/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Франчук О.Д.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Южноукраїнського міського голови ОСОБА_2 на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Южноукраїнського міського голови ОСОБА_2, Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, про визнання протиправним розпорядження Южноукраїнського міського голови №369/06-04-к від 08 грудня 2016 року про звільнення з посади та його скасування, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулась до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Южноукраїнського міського голови ОСОБА_2, Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа: Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, про визнання протиправним розпорядження Южноукраїнського міського голови №369/06-04-к від 08 грудня 2016 року про звільнення з посади та його скасування, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що з 26.09.2011 року по 09.12.2016 року працювала на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради, яке рішенням Южноукраїнської міської ради №64 від 28.01.2016 року з 01.05.2016 року, перейменовано на управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради. Має дев'ятий ранг посадової особи місцевого самоврядування п'ятої категорії посад. Розпорядженням Южноукраїнського міського голови з особового складу ОСОБА_2 № 369/06-04-к від 08 грудня 2016 року, її, звільнено з займаної посади 09.12.2016 року на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, за неодноразове грубе порушення трудових обов'язків. Не погоджуючись з даним розпорядженням, зазначає, що жодних порушень не допускала, сумлінно виконувала свої обов'язки, не одноразово заохочувалась грамотами та безпосередньо міським головою 24 листопада 2016 року преміювалась у розмірі 130% фонду оплати праці за високі досягнення у праці. Вважає своє звільнення незаконним, протиправним та таким, що суперечить чинному законодавству. Згідно «Положення про управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради», затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради №176 від 28.04.2016 року, спрямовує і контролює діяльність управління, заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради відповідно до розподілу обов'язків, а не міський голова. Крім того, управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради, підконтрольне департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, з яким погоджується призначення на посади та звільнення з посади керівників структурних підрозділів соціального захисту населення районних державних адміністрацій, закладів, підприємств та організацій, що належать до сфери управління Міністерства соціальної політики України. ОСОБА_2, будучи наділеним повноваженнями прийняття та звільнення з посади, взагалі не погоджував її звільнення з жодною установою, будь-то відділи кадрової роботи, відділ правової роботи, чи іншими особами, яких стосується документ. Крім того, повністю заперечує свою бездіяльність, щодо виконання вимог постанови КМУ №719 від 19.10.2016 року, оскільки була проведена робота по утворенню комісії, щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації та затвердження її складу. Відповідний проект рішення, після погодження першим заступником міського голови, керуючим справами, начальником фінансового управління, начальником контрольного відділу, був 14.11.2016 року направлений міському голові та 15.11.2016 року оприлюднений на офіційному веб-сайті м. Южноукраїнська. 22.11.2016 року направила службовий лист, в якому просила розглянути вказане рішення на черговому засіданні виконавчого комітету, раніше ніж за 20 робочих днів з дня оприлюднення, як такий, що потребує невідкладеного вирішення. Впливати ж на роботу виконавчого комітету, щодо скликання чергового або позачергового засідання та прийняття відповідного рішення, не мала повноважень. Паралельно з цим, управлінням проводилася робота щодо виділення відповідних коштів для виконання вимог Постанови КМУ №719, шляхом електронної переписки, телефонних перемовин з Департаментом соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, адже для цих цілей кошти до загального фонду бюджету включені не були. Зважаючи, на те що стаття 41 КЗпП України складається з 4-х частин, перша його частина складається з 5-ти пунктів та пункт 1-й частини 1 має один підпункт 1-1, і їй не зрозуміло, за якою частиною ст.41 КЗпП України, її звільнено оскільки ні розпорядження міського голови, ні запис в трудовій книжці не містить такого. Оскільки ч.1 ст.41 КЗпП України містить 5-ть пунктів, і жоден із пунктів не передбачає можливості розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку неодноразового грубого порушення трудових обов'язків, вважає, що її звільнено з займаної посади за неіснуючою в трудовому законодавстві нормою. Оскільки, звільнення з роботи вважає незаконним, то просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.12.2016 року по 06.01.2017 року в сумі 7 858,21 грн. Крім того, вважає, що діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода. Після того, як Южноукраїнським міським головою ОСОБА_2 було видано розпорядження про її звільнення, вона була принижена, так як має великий досвід роботи в органах місцевого самоврядування і завжди робила все можливе для підвищення репутації та престижу очолюваного нею управління. Рішення відповідача підірвало її ділову репутацію серед колег, підлеглих, посадових осіб місцевого самоврядування та жителів міста. Окрім того, через порушення її трудових прав, зазнала суттєвих змін в організації свого життя, бажаючи працювати та маючи намір захистити своє право на працю, змушена була звертатися до управління Держпраці в Миколаївській області, до адвокатів за консультаціями та правовою допомогою та врешті-решт до суду, що не є звичайним для неї. Весь час, перебуває в стресовому стані, віддавши більшість свого життя роботі в органі місцевого самоврядування, опинилася буквально «викинутою на вулицю» через припущення, міркування та власні домисли ОСОБА_2, з надуманих підстав, що суперечать нормам діючого трудового законодавства України та не мають жодного доказу. Завдану моральну шкоду, яку оцінює у 5 000,00 гривень, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст.237-1 КЗпП України. 20.03.2017 року позивачка надала уточнену позовну заяву, в якій просить зобов'язати Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.12.2016 року по 31.03.2017 року включно, в сумі 31 846,43 грн., без утримань загальнообов'язкових податків та платежів. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді і про присудження заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць 9 098,98 грн. (т.1 а.с. 156-160).

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги та уточнену позовну заяву, просили про задоволення позову.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні не визнав позов, вважає заявлені вимоги надуманими безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Повністю підтримав тези, викладені в запереченні на позовну заяву, де зазначено, що управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці є виконавчим органом Южноукраїнської міської ради. Відповідно до посадової інструкції начальника управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці, начальник Управління несе персональну відповідальність за виконання управлінням завдань та функцій, передбачених Положенням про управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці та посадовими інструкціями. 19.10.2016 року КМУ прийнято постанову № 719 «Питання забезпечення житлом сімей загиблих військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, а також інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали участь у зазначеній операції та потребують поліпшення житлових умов», яка набрала чинності 21.10.2016 року. 28.10.2016 року Миколаївською обласною державною адміністрацією надіслано на адресу міських голів лист, в якому вимагалось в строк до 10.11.2016 року утворити відповідні Комісії та надати інформацію про їх створення. Від позивачки вимагалось отримати від установ м. Южноукраїнська інформацію щодо кандидатур до включення їх до складу Комісії та підготовки і оприлюднення відповідного проекту рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради. Чергові засідання виконавчого комітету були заплановані на 30.11.2016 року та на 07.12.2016 року, відповідно проект рішення підлягав оприлюдненню в строк до 02.11.2016 року або ж до 08.11.2016 року. Остання відповідь із зазначенням кандидатури для включення до складу Комісії, надійшла 07.11.2016 року, а тому проект рішення повинен був бути оприлюднений на офіційному сайті міської ради 08.11.2016 року. Натомість оприлюднення відбулось лише 15.11.2016 року. Позивач мала можливість провести роботу з суб'єктами правомочними на делегування своїх представників до складу комісії та ще до 08.11.2016 року підготувати та оприлюднити проект рішення про створення Комісії, тим самим забезпечивши вчасний розгляд даного питання на черговому засіданні виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради 30.11.2016 року. Зволікання позивачки призвело до значного зростання соціальної напруги в середовищі учасників АТО та членів їх сімей. За належного виконання нею своїх посадових обов'язків, вже 30.11.2016 року або, принаймні 07.12.2016 року комісія мала б змогу приступити до розгляду заяв громадян, а не робити це починаючи з 15.12.2016 року, коли розпорядники коштів закривали фінансовий рік, готували відповідну звітність. Що ж до твердження позивачки про те, що п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України не передбачено такої підстави звільнення, як «неодноразове грубе порушення трудової дисципліни», то в даному випадку при підготовці розпорядження про звільнення та внесенні запису в трудову книжку було допущено описку в формулюванні підстави звільнення, яка підлягає виправленню шляхом внесення відповідного запису до трудової книжки та вважає, що це не є підставою для скасування оскаржуваного розпорядження. Оскільки чинним законодавством не встановлено критеріїв визначення ознак грубості порушення трудового законодавства, то надання висновку щодо ознак грубості порушення, покладено виключно на роботодавця, в даному випадку на Южноукраїнську міську раду. Зважаючи на викладене, вважає, що відповідачем прийнято розпорядження, яке відповідає вимогам закону (т.1 а.с. 101-108).

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, в яких просить розглянути справу без його участі (т.1 а.с. 117-118).

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 березня 2017 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним розпорядження Южноукраїнського міського голови ОСОБА_2 по особовому складу №369/06-04-к від 08 грудня 2016 року «Про звільнення начальника управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради ОСОБА_3» та скасовано його, як таке, що не відповідає вимогам закону.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з 10 грудня 2016 року.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (бульвар Цвіточний, 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, поштовий індекс 55002, , МФО 826013, р/р 7088 УДКСУ у м. Южноукраїнськ) нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 грудня 2016 року по 31 березня 2017 року включно в розмірі 31 846 (тридцять одна тисяча вісімсот сорок шість) гривень 43 коп.

Стягнуто з Южноукраїнського міського голови ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Радомишль Житомірської області, ІПН: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, моральну шкоду в розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень 00 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді і про присудження виплати заробітної плати - у межах суми стягнення за один місяць - 9 098 (дев'ять тисяч дев'яносто вісім) гривень 98 коп.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою Южноукраїнський міський голова ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 працювала з 26.09.2011 року до 09.12.2016 року на посаді начальника управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради (т.1 а.с. 22-23).

Згідно копії трудової книжки позивачка звільнена з займаної посади за неодноразове грубе порушення трудових обов'язків, на підставі розпорядження від 08.12.2016 року №369/06-04-к за п.1 ст.41 КЗпП України (т.1 а.с. 24-30).

Загальна сума доходу ОСОБА_3 за період з 01.07.2016 року по 09.12.2016 року складає 42 662,47 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 42 від 28.12.2016 року (т.1 а.с. 31). З матеріалів справи вбачається, що в 2013-2015 роках ОСОБА_3 була нагороджена подяками та грамотами (т.1 а.с.32-35).

28.10.2016 року, начальникам служб Южноукраїнської міської ради, був надісланий лист щодо надання кандидатури для включення до складу комісії про розгляд заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації за підписом ОСОБА_3 (т.1 а.с. 36).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.11.2016 року та 22.11.2016 року були направлені звернення на ім'я міського голови, про розміщення інформації на офіційному веб-сайті міста Южноукраїнська та включення до порядку денного засідання виконавчого комітету проект рішення «Про утворення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації та затвердження її складу» (т.1 а.с. 37, 39).

23.11.2016 року та 08.12.2016 року міським головою надіслані запити ОСОБА_3 про надання письмових пояснень з приводу створення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів повідомлень ОСОБА_3(т.1 а.с. 40, 43).

23.11.2016 року та 08.12.2016 року ОСОБА_3 були наданні повідомлення з приводу отриманих запитів (т.1 а.с. 41, 43).

24.11.2016 року було винесено розпорядження міського голови про преміювання працівників виконавчих органів Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету за листопад 2016 року (т.1 а.с. 42).

Розпорядженням міського голови від 25.11.2016 року, оголошено догану ОСОБА_3 та за підсумками роботи у листопаді поточного року позбавлено премії (т.1 а.с. 45).

Судом першої інстанції встановлено, що з рейтингу установ соціального захисту населення Миколаївської області за 9 місяців 2016 року, складеного департаментом соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації, вбачається, що м. Южноукраїнськ має один з найкращих показників (т.1 а.с.46-49).

Про утворення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації та затвердження її складу, було виготовлено проект рішення, виконавець ОСОБА_3 (т.1 а.с.56-57).

З роздруківки сайту Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради вбачається, що 30.11.2016 року та на 07.12.2016 року відбулись засідання виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради (т.1 а.с. 62).

14.12.2016 року було прийнято рішення № 306 «Про утворення комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації та затвердження її складу в порядку позачергового скликання засідання виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради (т.1 а.с. 63-64).

З копій повідомлень про надання кандидатур про включення до членів комісії вбачається, що останнє повідомлення надійшло 07.11.2016 року від громадської організації «Воїни та ветерани антитерористичної операції» (т.1 а.с.96-100).

Згідно копії акту щодо створення керівником управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці ОСОБА_3 штучної загрози зриву освоєння коштів державного бюджету на забезпечення житлом сімей загиблих учасників АТО та інвалідів учасників АТО та довідки щодо термінів проведення роботи, міський голова скликав позачергове засідання виконавчого комітету для вирішення тільки цього питання (т.1 а.с. 109-110).

Як вбачається з матеріалів справи 26.12.2016 року позивачка зверталась до Управління Держпраці у Миколаївській області із заявою про проведення перевірки дотримання вимог трудового законодавства Южноукраїнським міським головою та за вих. № Г-496-16 від 05.01.2017 року та отримала відповідь про проведення перевірки в порядку черговості про результати якої її буде проінформовано додатково (т.1 а.с.146-147).

Вимогами статті 40 КЗпП України визначено підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а вимогами статті 41 цього Кодексу визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Так, згідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

При цьому, відповідно до вимог п.п. 1, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», діяльність судів по розгляду справ названої категорії повинна спрямовуватися як на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, так і на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій не було встановлено факту грубого порушення ОСОБА_3 трудових обов'язків. Навпаки, позивачкою були вчинені всі необхідні дії по створенню комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів про виплату грошової компенсації. Крім того, судами не встановлено заподіяння будь-якої шкоди та настання негативних наслідків.

Отже, матеріали справи не містять, а відповідачем не доведено вчинення позивачкою одноразового грубого порушення трудових обов'язків. Проте, в матеріалах справи наявні докази заохочення позивачки за високі показники в праці та позитивна оцінка діяльності Управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївською обласною державною адміністрацією (т.1 а.с. 32-35, 42, 46-49).

Представником відповідачів під час судового засідання суду першої інстанції до матеріалів справи долучено лист заступника голови облдержадміністрації головам райдержадміністрацій, міським (міст обласного значення) головам, зведений звіт про виплати грошової компенсації членам сімей загиблих, учасникам та інвалідам АТО станом на 01.03.2017 року, протокол засідання комісії щодо розгляду заяв про виплату грошової компенсації, копії договорів купівлі-продажу квартир ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, повідомлення начальнику відділу правової роботи квартирного обліку та приватизації про зняття зазначених осіб з квартирного обліку, копії рішень Южноукраїнського міського суду від 13.09.2016 року та від 03.10.2016 року про стягнення з Управління соціального захисту, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заробітної плати та ухвалу від 29.09.2016 року про виправлення описки (т.1 а.с. 165-200).

Колегія суддів вважає, що надані в судовому засіданні суду першої інстанції представником відповідача додаткові письмові докази, жодним чином не підтвердили факту вчинення ОСОБА_3 грубого порушення трудових обов'язків.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо необхідності визнання розпорядження відповідача таким, що прийнято всупереч гарантіям встановленим КЗпП України, та поновлення позивача на посаді начальника управління соціального захисту населення, охорони здоров'я та праці Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з 10.12.2016 року.

Крім того, судова колегія робить наголос на тому, що у розпорядженні відповідача про оголошення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зазначене про неодноразове грубе порушення трудових обов'язків, що не відповідає посиланню на вимогу п.1. ст.41 КзПП України. Вже тому, цей оскаржений акт підлягає скасуванню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції колегія суддів уточнила у представника відповідача, що малось на увазі саме одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а зазначення на «неодноразове» посилання є опискою. Але колегія встановила, що одноразове порушення не мало місця.

Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Пунктом 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 передбачено, що середня плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно до вимог п.5, п.8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, з 10.12.2016 року до 31.03.2017 року кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_3 становить 77 робочих днів, а тому 413,59 грн.(середня заробітна плата) х 77 (робочих днів) = 31 846, 43 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Верховним Судом України в п.9 Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно до вимог ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як углядається з позову, позивачем визначено відповідача за вимогою про відшкодування морально шкоди Южноукраїнського міського голову ОСОБА_2 При цьому, разом із вимогою про стягнення моральної шкоди позивачем до Южноукраїнського міського голови заявлено вимогу про визнання протиправним розпорядження Южноукраїнського міського голови №369/06-04-к від 08 грудня 2016 року про звільнення з посади та його скасування, поновлення на посаді.

Відповідно до вимог п.10 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що такий спосіб захисту порушеного права, як відшкодування моральної шкоди суб'єктом владних повноважень, який прийняв протиправне рішення про звільнення позивача з посади, відповідає наведеним положенням ч.2 ст.21 КАС України. Колегія суддів вважає, що при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вірно врахував характер порушення, глибину душевних страждань позивачки, а також враховував вимоги розумності і справедливості, а тому оцінив завдану позивачці моральну шкоду у розмірі 3 000 грн., з розміром якої погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідачі, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію суду не доказали та не обґрунтували її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Южноукраїнського міського голови ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31 березня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 05.10.2017 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян