Справа № 820/1227/16
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. місто Київ К/800/17067/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Шведа Е.Ю., Мороз Л.Л.

При секретарі: Ловецкій Т.

За участю представника відповідача - Борисової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Харківської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування картки відмови, визнання неправомірними дій,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом до Харківської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправною та скасувати картку відмови у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler № НОМЕР_1, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення № 807140000/2016/00029 від 11.03.2016 року, прийнятої головним державним інспектором Харківської митниці ДФС Білаш А.О; визнати неправомірними дії головного державного інспектора Харківської митниці ДФС Білаш А.О. та начальника зміни митного поста "Гоптівка" Харківської митниці ДФС Кузнєцова В.В. щодо відмови 11.03.2016 року у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler № НОМЕР_1, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано картку відмови у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler № НОМЕР_1, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення № 807140000/2016/00029 від 11.03.2016 року, прийнятої Харківською митницею Державної фіскальної служби стосовно ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Харківська митниця ДФС просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.03.2016 року головним державним інспектором Харківської митниці ДФС Білаш А.О. було відмовлено у пропуску через державний кордон України шляхом оформлення картки відмови №807140000/2016/00029 у пропуску через митний кордон України в режимі тимчасового ввезення транспортного засобу Chrysler № НОМЕР_1, державна реєстрація штат Флорида, США, власник - громадянин США ОСОБА_2., з посиланням як на підставу - на ч. 60 статті 4 Митного кодексу України.

Підставою для вказаної відмови стало знаходження на території України іншого раніше ввезеного легкового автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_2.

Не погоджуючись з зазначеним, позивач з вернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з доводами якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходи в з того, що кількість транспортних засобів, які ввозяться громадянином-нерезидентом в режимі тимчасового користування для особистого користування не обмежена ані нормами чинного в Україні законодавства, ані нормами міжнародного законодавства, а відтак дії та рішення митного органу є протиправними.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Пунктом першим статті 320 Митного кодексу України встановлено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Загальні положення щодо митних режимів містяться у Митному кодексі України, відповідно до частин першої та другої статті 71 якого вказано, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 73 МК України умови перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у відповідному митному режимі, обмеження щодо їх використання, застосування заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами України з питань державної митної справи та у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 4 частини шостої статті 104 Митного кодексу України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Частиною першою статті 380 Митного кодексу України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами (ч.2 ст. 380МК України).

Згідно з пунктом 60 статті 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

З наведеного слідує, що громадяни-нерезиденти можуть тимчасово ввозити на митну територію України транспортні засоби особистого користування у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію.

Згідно частини другої статті 379 МК України пропуск через митний кордон України товарів (крім транспортних засобів особистого користування), сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують критерії, встановлені частиною першою статті 374 цього Кодексу, що ввозяться громадянами на митну територію України тимчасово або з метою транзиту, здійснюється в порядку, передбаченому для підприємств, під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення (транзит).

Таким чином, у разі тимчасового ввезення громадянами-нерезидентами транспортних засобів у кількості більше однієї одиниці на кожну товарну позицію, їх пропуск через митний кордон України здійснюється відповідно до частини другої статті 379 МК України в порядку, передбаченому для підприємств, під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, як громадянин-нерезидент, може ввезти на територію України в режимі «тимчасове ввезення» в порядку передбаченому статтею 380 МК України транспортні засоби у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію. Водночас, таке ввезення транспортного засобу не залежить від кількості одночасного ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України в режимі «тимчасове ввезення» транспортних засобів, а визначається як кількість транспортних засобів що ввезено або ввозиться ними на митну територію України в режимі «тимчасове ввезення» в порядку передбаченому статтею 380 МК України.

Судами встановлено та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_2. у відповідності до статті 380 МК України 16.01.2016 року ввезено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» легковий автомобіль Honda, реєстраційний номер НОМЕР_2, державна реєстрація штат Флорида США.

Тобто, позивачем вже ввезено транспортні засоби особистого користування товарної позиції згідно УКТЗЕД 8703 на митну територію України в режимі «тимчасове ввезення» і не вивезено їх за межі території України, а тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу у пропуску через митний кордон України автомобіля Chrysler № НОМЕР_1, державна реєстрація штат Флорида, США, у режимі тимчасового ввезення та винесено картку відмови у пропуску через митний кордон України зазначеного автомобіля № 807140000/2016/00029 від 11.03.2016 року.

Що стосується висновків судів попередніх інстанцій стосовно того, що умовами Конвенції про тимчасове ввезення не передбачено будь-яких обмежень щодо кількості транспортних засобів комерційного чи приватного характеру, які можуть бути ввезені громадянами-нерезидентами на митну територію України, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 7 Митного кодексу України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Конвенції кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Конвенції для товарів (у тому числі транспортних засобів), на які під час ввезення поширюються заборони чи обмеження відповідно до національного законодавства, може вимагатися додаткова гарантія, відповідно до положень, встановлених національним законодавством.

Разом з тим, статтею 19 Конвенції передбачено, що положення названого документа не створюють перешкод для застосування заборон та обмежень, які випливають з національних законів та нормативних актів і ґрунтуються на міркуваннях неекономічного характеру, таких, як міркування моралі чи піклування про громадський порядок, міркування громадської безпеки, гігієни чи здоров'я населення, або міркування ветеринарного чи фітосанітарного порядку, пов'язані із захистом диких видів тварин і рослин, яким загрожує вимирання (знищення), або міркування захисту авторських прав та промислової власності.

Таким чином, виходячи з викладеного, національне законодавство може закріплювати певні обмеження та заборони щодо тимчасового ввезення товарів на митну територію України і такі обмеження не сприймаються Конвенцією як порушення її норм.

У відповідності до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України - судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

За таких обставин, коли суди попередніх інстанцій повно і правильно встановили обставини справи, але допустили порушення норм матеріального та процесуального права, їх рішення підлягають скасуванню з постановленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Харківської митниці Державної фіскальної служби України - задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року - скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування картки відмови, визнання неправомірними дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: