Справа № 813/2139/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року № 813/2139/17
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Магиревич Ю.Д.,

представника позивача Мацепури О.С.,

представника відповідача Зданевич С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Мельника Сергія Олександровича про визнання протиправним і скасування дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

14 червня 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (надалі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Мельника Сергія Олександровича (надалі третя особа), у якій просить:

-визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення від 10.05.2017 року «зауваження за низьку виконавчу дисциплінарну», накладене в усній формі начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 на підполковника ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 15.06.2017 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 травня 2017 року начальником Львівського прикордонного загону підполковник ОСОБА_2 , під час доведення висновку службового розслідування, було усно оголошено ОСОБА_1 «зауваження за низьку виконавчу дисципліну», яке у подальшому було внесено до його службової картки.

Позивач вважає, вказане дисциплінарне стягнення накладене начальником Львівського прикордонного загону підполковником ОСОБА_2 10.05.2017 року - «зауваження» - незаконним та винесеним на фоні особистих неприязних стосунків, з метою створення підстав для звільнення позивача з Державної прикордонної служби України за нібито невиконання умов контракту. Окрім цього, зазначає, що за усними вказівками керівника групи начальника штабу майора Римарчука 1.1, позивач виконував окремі дії щодо проведення службового розслідування по встановленню причин упущення в організації оперативно-службової діяльності у відділі прикордонної служби (типу «С»). Зокрема, на виконання усної вказівки керівника групи начальника штабу майора ОСОБА_3 , позивачем 10.05.2017 року було підготовлено проект висновку службового розслідування, а відтак на переконання позивача відсутні підстави для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «зауваження за низьку виконавчу дисципліну»

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що притягуючи до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення виконавчої дисципліни, начальник Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб визначений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження було надано, обґрунтовано, неупереджено і прав позивача, при цьому порушено не було, а тому немає підстав у задоволенні позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання до вчинення певних дій. Окрім цього, зазначає, що підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності визначеними статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, є невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Дисциплінарна відповідальність, військовослужбовців настає, за правопорушення, які пов`язані з виконанням службових обов`язків. Для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення. Вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення. У свою чергу, право відповідача на вчинення дій, зокрема, щодо прийняття рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проведення службового розслідування, є дискреційним повноваженням, а відтак відсутні підстави для задоволення позовним вимог.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов та просив суд у позові відмовити повністю.

Третя особа - Начальник Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Мельник Сергій Олександрович у судове засідання не з`явився та не забезпечив явку уповноважених представників, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення судового повістки. Водночас, подав до суду заяву про розгляд справи без участі третьої особи та заперечення на позовну заяву. У вказаних письмових запереченнях на позов зазначає, що 28.04.2017 року ним було призначено службове розслідування по встановлення причин упущення в організації оперативно-службової діяльності у відділі прикордонної служби (типу-с) на підставі рапорту начальника 1-ї групи чергових ВУС майором ОСОБА_4 . Так, на зазначеному рапорті ОСОБА_2 було поставлено резолюцію щодо проведення службового розслідування та встановлено контроль до 05.05.2017 року. Проведення службового розслідування було доручено групі офіцерів серед яких і перебував ОСОБА_1 , на чолі зі старшим групи з першим заступником начальника загону начальником штабу майором ОСОБА_3 . Зокрема, позивач виконував окремі дії щодо проведення службового розслідування по встановленню причин упущення в організації оперативно-службової діяльності у відділі прикордонної служби (типу «С») (здійснював підготовку проекту висновку службового розслідування). Однак, на неодноразові вказівки старшої групи ОСОБА_3 висновок службового розслідування був наданий лише 10.05.2017 року із порушення строків. Відтак, третьою особою було зроблено усне зауваження майору ОСОБА_3 та підполковнику ОСОБА_1 за низьку виконавчу дисципліну що виразилася в несвоєчасному виконанні вказівки, а саме надання висновку до 05.05.2017 року. У свою чергу, зазначає, що притягаючи до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення виконавчої дисципліни, діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб визначений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження було надано, обґрунтовано та неупереджено.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходить військову службу в Державній прикордонній службі України з 1994 року. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 19.10.2015 року Західним регіональним управлінням ДПС України, є учасником бойових дій, у 2015 році перебував у службовому відрядженні у зоні проведення антитерористичної операції на сході України.

З січня 2016 року по теперішній час проходить службу в Львівському прикордонному загоні Західного регіонального управління Держаної прикордонної служби України на посаді заступника начальника штабу - начальника відділу управління служби штабу Львівського прикордонного загону.

10 травня 2017 року начальником Львівського прикордонного загону підполковником ОСОБА_2 , під час доведення висновку службового розслідування, усно оголошено позивачу «зауваження за низьку виконавчу дисципліну», яке в подальшому внесено до службової картки позивача.

Вважаючи вищевказане дисциплінарне стягнення такими, що було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Державну прикордонну службу України, Дисциплінарним статусом Збройних Сил України.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний статут Збройних сил України), за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Згідно ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а)зауваження; б)догана; в)сувора догана; г)попередження про неповну службову відповідність; д)пониження в посаді; е)пониження військового звання на один ступінь; є)звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж)позбавлення військового звання.

Статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

В ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зазначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

У свою чергу, статтею 91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно ст.ст.97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом начальника Львівського прикордонного загону від 28 квітня 2017 року №490-аг «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування по вставленню причин упущення в організації оперативно-службової діяльності у відділі прикордонної служби (типу-с) на підставі рапорту начальника 1-ї групи чергових ВУС майора ОСОБА_4 . На зазначеному рапорті начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було поставлено резолюцію щодо проведення службового розслідування та встановлено контроль до 05.05.2017 року.

Відповідно до п.8 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України затвердженої наказом АДПС України від 14.02.2005 року №111, проведення службового розслідування доручене групі офіцерів на чолі з першим заступником начальника загону начальником штабу майором ОСОБА_5 , до складу групи включено: заступника начальника штабу - начальником відділу управління службою штабу підполковника ОСОБА_1 , а також начальника відділення забезпечення паливно мастильними матеріалами старшого лейтенанта ОСОБА_6 , начальника групи пожежної безпеки майора ОСОБА_7 , начальника відділення документального забезпечення штабу старшого прапорщика ОСОБА_8 , начальника складу відділення ракетного та артилерійського забезпечення інженерно-технічного відділу старшини ОСОБА_9 .

Суд зазначає, що керівником групи, яка проводила службове розслідування по вставленню причин упущення в організації оперативно-службової діяльності у відділі прикордонної служби (типу-с) було призначено першого заступника начальника загону начальником штабу майором Римарчука 1.1.

Відповідно до ст.31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

В ст.ст.35-36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зазначено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що перший заступник начальника загону начальник штабу майор ОСОБА_10 як керівник групи, що проводила службове розслідування, є особою відповідальною за проведення та оформлення результатів цього розслідування, у відповідності до чинного законодавства.

Разом із тим, 10 травня 2017 року начальник Львівського прикордонного загону підполковник ОСОБА_2 , під час доведення висновку службового розслідування, було усно оголошено ОСОБА_1 «зауваження за низьку виконавчу дисципліну», яке в подальшому внесено до службової картки.

Відповідно до ч.1 ст.106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця.

Всупереч ч.1 ст.106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «зауваження за низьку виконавчу дисципліну» від 10.05.2017 року протиправно занесено начальником Львівського прикордонного загону підполковником ОСОБА_2 в службову карту ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумними сумнівом.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не спростовано встановлені судом обставини та не доведено правомірності своїх дій, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог..

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

На підставі п.12, п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення від 10.05.2017 року «зауваження за низьку виконавчу дисциплінарну», накладене в усній формі начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 на підполковника ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 жовтня 2017 року.