Справа № 804/4025/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2017 р.Справа №804/4025/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засідання за участю:Шелгуновій І.А.
позивача представника відповідача представника третьої особи Колотія А.М. Триби О.В. Плесканя В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
26 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу, витрачених коштів за відрядження;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 сплатити заборговані кошти за відрядження у сумі 1872 грн. 15 коп. та перерахувати їх на картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 .
В обґрунтування позову позивач зазначив:
- з липня 2014 року по серпень 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення;
- у 2016 році з метою виконання службових завдань позивач неодноразово направлявся у службові відрядження до інших військових частин, що розташовані поза місцем постійного розквартирування військової частини НОМЕР_1 ;
- станом на сьогодні, кошти у сумі 1 872 грн. 15 коп. (одна тисяча вісімсот сімдесят дві гривні 15 копійок) за згадані відрядження мені не повернуті;
- військовослужбовцям, відрядженим в межах України, витрати на проїзд до місця відрядження та назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних з придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Ухвалою суду від 27 червня 2017 року до участі у справі у якості другого відповідача було залучено Військову частину НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 13 липня 2017 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача було залучено Військову частину НОМЕР_2 .
Представник Військової частини НОМЕР_1 проти позову заперечив повністю зазначивши наступне:
- оскільки ОСОБА_1 направлявся у службове відрядження за завданням вищого штабу, а саме командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України, відшкодування витрат пов`язаних з відрядженням, повинно здійснюватись за рахунок коштів командування Повітряних Сил Збройних Сил України;
- виплата коштів за відрядження ОСОБА_1 не була проведена, у зв`язку із відсутністю для цього коштів на рахунках військової частини НОМЕР_1 , які повинні були бути надані командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України, саме з призначенням для виплати їх ОСОБА_1 за відрядження;
- військова частина НОМЕР_1 отримує асигнування від розпорядників коштів другого ступеня. Отже військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, яка фінансується виключно з Державного бюджету, здійснює оплату за наявності бюджетних асигнувань, та за відповідними кодами економічної класифікації видатків бюджету.
Представник третьої особи пояснив, що позивач був прийнятий до особового складу військової частини без передачі заборгованості по вказаних виплатах.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, (підполковник), на час розгляду справи проходить військову службу на посаді начальника служби радіоелектронної боротьби штабу військової частини НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
З липня 2014 року по серпень 2016 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення.
У 2016 році, з метою виконання службових завдань, позивач неодноразово направлявся у службові відрядження до інших військових частин, що розташовані поза місцем постійного розквартирування військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 13-23).
- №37 від 19.02.2016 року позивача було відряджено до військової частини НОМЕР_4 та НОМЕР_5 (м. Вінниця) для організації роботи щодо створення навчального управління ПвК «Схід» на 20 діб з 22 лютого 12 березня 2016 року;
- №53 від 12.03.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 (м. Дніпропетровськ) для участі в стратегічних командно-штабних навчаннях, та відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки в польових умовах з 14 березня до окремого розпорядження;
- №81 від 14.04.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 (м. Дніпропетровськ), для участі в стратегічних командно-штабних навчаннях, та відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки в польових умовах з 14 березня до окремого розпорядження.
- №101 від 13.05.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 , НОМЕР_7 (м. Дніпропетровськ) для участі в стратегічних командно-штабних навчаннях, та відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової) підготовки в польових умовах на 32 доби з 15 травня до 15 червня 2016 року.
- №105 від 19.05.2016 року позивача відряджено до військової частини НОМЕР_6 (м. Дніпропетровськ), для виконання організації діяльності військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_8 , належного керівництва і забезпечення проведення організаційних заходів з їх формування з 20 травня 2016 року.
При поверненні з відряджень ОСОБА_1 складав звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за формою, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 23.12.2010 року №996, зокрема (а.с.24, 28):
- звіт №264 від 19.05.2016 року, затверджений 12.07.2016 року в сумі 753,54 грн., звіт перевірений 27.07.2016 року;
- звіт №396 від 22.06.2016 року, затверджений 27.07.2016 року в сумі 1118,61 грн., звіт перевірений 27.07.2016 року;
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Наказом Міністерства оборони України №530 від 29.08.2011 року затверджено «Інструкцію про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України» (далі - Інструкція №530).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №530 службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.
Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.
Відрядженому військовослужбовцю відшкодовуються також витрати на оплату податку на додану вартість за придбані проїзні документи та користування в поїздах постільними речами.
Відповідно до пункту 1.6. Інструкції №530 направлення військовослужбовця у відрядження здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 1.2 цієї Інструкції, та оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування військової частини або підприємства, куди відряджений військовослужбовець, строку та мети відрядження.
Тривалість відрядження обчислюється за кількістю днів перебування у відрядженні з урахуванням вихідних, святкових і неробочих днів та часу перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками). Визначення кількості днів відрядження для виплати добових провадиться з урахуванням дня вибуття у відрядження та дня повернення до місця постійної служби, що зараховуються як два дні.
Днем вибуття у відрядження вважається день відправлення літака, поїзда, автобуса або іншого транспортного засобу з пункту постійної служби відрядженого військовослужбовця, а днем повернення із відрядження - день прибуття зазначеного транспорту в пункт постійної служби.
Пунктом 1.11 Інструкції №530 передбачено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.
Військовослужбовцю перед вибуттям у відрядження видається аванс у межах сум, передбачених на виплату добових та відшкодування витрат на проїзд та наймання житлового приміщення.
Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем повернення до місця проходження військової служби, подати звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.
Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок військової частини.
Разом із цим звітом подаються посвідчення про відрядження, оформлене в установленому порядку, і оригінали документів, що підтверджують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.
Як вбачається з наданих позивачем документів, втрати останнього на відрядження підтверджуються: звітами №264, №396, рахунком № НОМЕР_9 від 23.05.2016 року, рахунком № НОМЕР_10 , проїзним документом № НОМЕР_11 .
Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №530 військовослужбовцям, відрядженим в межах України, витрати на проїзд до місця відрядження та назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних з придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Згідно довідки від 16 серпня 2017 року майором ОСОБА_1 за 2016 рік подано до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 звіти про використання коштів у відрядженні на суму 3134,91 грн., виплачено 1262,76 грн., а саме:
- відомість № 26 на суму 390,25 грн. від 21.04.16 року, посвідчення про відрядження №82; відомість №39 на суму 203,75 грн. від 27.05.16 року, посвідчення про відрядження №54; відомість №42 на суму 417 грн. від 14.06.2016 року, посвідчення про відрядження № 176; відомість №59 на суму 251,76 грн. від 16.09.16 року, посвідчення про відрядження №240;
- за 2016 рік загальна заборгованість становить 1872,15 грн.
Судом встановлено, що виплата коштів за відрядження ОСОБА_1 не була проведена, у зв`язку із відсутністю для цього коштів на рахунках військової частини НОМЕР_1 .
Посилання представника другого відповідача на пункт 8.2.2 «Положення про фінансове господарство військової частини Збройних сил України» відповідно до якого у разі направлення військовослужбовців та працівників у службове відрядження за завданням або за викликом вищих штабів та управлінь відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням, здійснюється за рахунок коштів цих штабів чи управлінь не виключає норми, відповідно до яких оплата службових відряджень військовослужбовцям та працівникам здійснюється за місцем їх штатної служби або військовою частиною, звідки вони направлені у відрядження.
Таким чином, доводи, наведені на підставі вказаного пункту свідчать про покладення витрат по таких виплатах на штаби чи управління, однак, не змінюють особу, яка здійснює платежі.
Оцінка вказаного пункту підтверджується частковою виплатою у 2016 році витрат на відрядження у розмірі 1262,76 грн.
Вирішуючи позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати витрачених коштів за відрядження, суд виходить із того, що невиплата була допущена у зв`язку із відсутністю фінансування, тобто за незалежних причин та об`єктивних причин, крім того, вказана вимога заявлена до командира військової частини, який є неналежним відповідачем за такою вимогою, оскільки не є платником такого платежу.
Також суд вважає позовні вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 сплатити заборговані кошти за відрядження у сумі 1872,15 грн. та перерахувати їх на картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 неналежним способом захисту порушеного права, оскільки належним способом є стягнення невиплачених сум.
Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених за коном заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
З огляду на викладене, відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд виходить за їх межі, оскільки вважає це необхідним для повного захисту прав військовослужбовця та стягує з військової частини суми компенсації витрат за відрядженнями в розмірі 1872,15 грн.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суми компенсації витрат за відрядженнями в розмірі 1872,15 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2017 року.

Суддя І.О. Верба