Справа № 308/9686/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9686/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., перекладача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали адміністративну справи за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 03 жовтня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 04 жовтня 2017 року.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 вересня 2017 року відповідач незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Гута», та був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки і 28 вересня 2017 року, в пункті пропуску «Ужгород» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу відповідача та підтверджують законність перебування на території України в наявності паспорт серії 08АІ79373. Прибув відповідач згідно відмітки на територію України 04.04.2017 року, що свідчить про те, що він перевищив встановлені законодавством терміни перебування на території України. Вказане, на думку позивача, свідчить, що державу України відповідач використовував як країну транзиту, наміру залишитися в Україні для подальшого проживання не мав, намагався незаконно потрапити до країн Західної Європи у складі групи осіб.

Позивач вказує, що документів, які б надавали право відповідачеві офіційно на законних підставах перебувати на території України немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження, а також достатніх коштів для повернення до країни походження або внесення застави не має, а тому він не в змозі самостійно залишити територію України.

Враховуючи зазначене, позивач просить на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та просив прийняти до уваги, що він має документи, які підтверджують законність його перебування на території України. Крім того, 27.06.2017 року між ним та громадянкою України було укладено шлюб, а тому він має намір залишитись в Україні, хоча не встиг оформити всі необхідні документи.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-7 КАС України.

В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2017 року громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районні прикордонного знаку №240-278, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Гута», та був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки і 28 вересня 2017 року, в пункті пропуску «Ужгород» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

Своїми діями громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідомо порушив законодавство України, а саме ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

29 вересня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону ОСОБА_5 прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача та його розміщення у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, копія якого є в матеріалах справи.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із частиною 1 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною третьою статті 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Пунктом 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з вимогами ч.2,3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства » іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону, стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що компетентним органом рішення щодо примусового видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України прийнято 29.09.2017 року, проте, вказане рішення не містить строку протягом якого іноземець повинен виїхати з України, а тому не можна стверджувати про ухилення відповідача від його виконання.

Крім того, згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України. Разом з цим, пунктом 1.6. вищезазначеної інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

В судовому засіданні встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, заїхав на територію України 04.04.2017 року на законній підставі, що підтверджується відміткою у його паспорті громадянина ОСОБА_4 серії 08АІ79373 від 27.02.2009 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КГ №121148, від 27.06.2017 року слідує, що на території України 27 червня 2017 року громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований Голоприставським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Тобто, відповідач має документи, що підтверджує його громадянство, та дають йому підстави виїхати з України в добровільному порядку, а також має дружину на території України.

Слід зазначити, що у відповідності до Угоди між Кабінетом Міністрів України і ОСОБА_7 ОСОБА_4 про безвізові поїздки громадян №268_052, підписаної 31.03.1999 року, Кабінет Міністрів України і ОСОБА_7 ОСОБА_4, далі «Сторони» домовились, що громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть в'їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених в Додатку до цієї Угоди. Крім того, Законом України N 1608-IV ( 1608-15 ) від 17.03.2004 було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України і ОСОБА_7 владою ОСОБА_4 про приймання і передачу осіб (реадмісію), які знаходяться на територіях держав незаконно.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі наведеного, керуючись ст.29, 30 ч.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7, 256 ч. 2 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі України відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8