Справа № 823/1283/17
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

823/1283/17

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року справа № 823/1283/17

08 год. 50 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства “Племінний завод – дослідне господарство “Золотоніське” до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про скасування наказу,

встановив:

Приватне акціонерне товариство “Племінний завод – дослідне господарство “Золотоніське” подало позов, в якому просить скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 261 від 10.08.2017.

В письмових запереченнях на адміністративний позов Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області просило закрити провадження у справі, оскільки зазначений позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач зазначив, що оспорюваний наказ № 261 від 10.08.2017 є рішенням суб’єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпну дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним (не чинним) – розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред’являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред’явлення позовних вимог про визнання рішення незаконним (не чинним) є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб’єкта владних повноважень.

27 вересня 2017 року на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно, об’єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до державного акту на право користування землею Б № 0156297 за Золотоніською дослідною станцією по коноплі Золотоніського району Черкаської області закріплюються в безстрокове і безплатне користування 2380,2 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для сільськогосподарського використання. Вказаний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за № 7.

04 січня 1988 року відповідно до наказу Держагропрома УССР № 203 від 22 червня 1987 року Золотоніську дослідну станцію по коноплі перейменовано на державне підприємство держплемзавод – дослідного господарства “Золотоніське”.

Регіональне відділення фонду Державного майна України по Черкаській області 05 грудня 1996 року прийняло наказ № 632-АТ про створення відкритого акціонерного товариства, відповідно до якого державне підприємство держплемзавод – дослідного господарства “Золотоніське” перетворено у відкрите акціонерне товариство “Племінний завод дослідне господарство “Золотоніське”.

Приватне акціонерне товариство “Племінний завод – дослідне господарство “Золотоніське” є правонаступником усіх прав та обов’язків відкритого акціонерного товариства “Племінний завод дослідне господарство “Золотоніське” згідно документів, які містяться в матеріалах адміністративної справи.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв’язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв’язку з публічним формуванням суб’єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

В пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 7-пр/2009 від 16 квітня 2009 року вказано, що в основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов’язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Предметом спору в цій справі є скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 261 від 10.08.2017 про визнання переліку земельних ділянок для продажу права оренди на земельних торгах.

За результатами оспорюваного наказу у позивача не виникає та не скасовується право користування земельними ділянками.

Оскаржуваний наказ не оспорює право користування позивачем земельними ділянками та не скасовує його, а порушує права та інтереси, що полягає у підготовці до передачі права користування земельними ділянками іншими особам без вилучення земельної ділянки із користування позивача.

Предметом та метою спору є не визнання речового права позивача, а захист прав, свобод та інтересів позивача від порушення, яке виникає в результаті прийняття відповідачем осопрюваного наказу в ході здійснення владних управлінських функцій, а тому відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України даний адміністративний позов в порядку адміністративного судочинства України адміністративним судом.

Земельні відносини регулюються Конституцією України 28 червня 1996 року, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року (норми Земельного кодексу України використовуються в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, пункту а частини 2 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з частиною 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов’язані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов’язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об’єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов’язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об’єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об’єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об’єктів зв’язку та дорожнього господарства (крім об’єктів дорожнього сервісу); будівництва об’єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об’єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок суб’єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України “Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим” зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб'єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; поновлення договорів оренди землі; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов’язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частинами 1, 2 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов’язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з аналізу наведених норм, на думку суду, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до частини другої статті 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок здійснюється за згодою землекористувачів у випадках, передбачених законом, на компенсаційних засадах з визначенням повноважень органів, які здійснюють таке вилучення, та обмежень, встановлених статтею 151 Земельного кодексу України.

Позивач використовує вказані земельні ділянки за цільовим призначенням, своєчасно сплачує земельний податок, що підтверджується податковими деклараціями з плати за землю та платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи та були досліджені судом.

Вказане підтверджується і постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.02.2013 у справі № 712/1344/13.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

При цьому суд звертає увагу, що позивач просить скасувати оскаржуваний наказ, разом з тим, зважаючи на положення пункту 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде визнання оспорюваного наказу протиправним та його скасування, оскільки саме лише скасування рішення означає втрату ним чинності з моменту набрання законної сили постановою суду, тобто на майбутнє, і в такому разі зберігаються правовідносини, які виникли між сторонами до скасування рішення. Визнання ж оспорюваного рішення протиправним означає те, що спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття, що має місце у правовідносинах між сторонами у даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 – 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 261 від 10.08.2017.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк