Справа № 147/286/17
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/286/17
Провадження № 2-а/147/33/17
У Х В А Л А

іменем України

28.09.2017 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третя особа ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець, Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, третя особа ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, третя особа ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 09.07.2010 року Тростянецькою селищною радою Тростянецького району Вінницької області було ухвалено рішення 31 позачергової сесії 5 скликання «Про розгляд заяви ОСОБА_2 В».

Відповідно до ст. 106 Земельного кодексу України, розглянувши протокол депутатської комісії з питань земельних ресурсів, раціонального природокористування та охорони навколишнього середовища від 26.05.2010 року Тростянецькою селищною радою було затверджено протокол депутатської комісії з питань земельних ресурсів, раціонального природокористування та охорони навколишнього середовища від 26.05.2010 року «Про встановлення межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_7».

Про наявність вищевказаного рішення сесії позивач дізнався лише після того як спадкоємниця ОСОБА_7 гр. ОСОБА_5 звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовною заявою.

Оскільки оскаржуване рішення сесії відповідача начебто було ухвалене за результатами розгляду заяви позивача, яку він не писав та навіть не знав про існування оскаржуваного рішення, останнє суперечить його правам та має бути скасоване як протиправне.

Відповідно до акту від 10.05.2007 року комісія розглянули звернення ОСОБА_7 жительки смт. Тростянець вул. Набережна, 28 від 07.05.2007 року про встановлення межових знаків між її земельною ділянкою по Набережній, 28 та земельною ділянкою ОСОБА_2 по Набережна, 30. В процесі перевірки фактів, викладених в заяві комісією вирішувалось питання про встановлення межових знаків, в результаті затверджено протокол на черговій сесії, та визнано що землекористувачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 дійшли згоди у вирішенні земельного спору.

Позивач вважає, що в протоколі існують протиріччя щодо того, що узгоджувальна комісія називається ще земельною, ні в складі президії, ні в складі присутніх членів, ні в запрошених особах не значаться ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_7 і це при тому, що зі змісту порядку денного засідання вбачається, що її засідання відбувалося прямо на городі по вул, Набережна, 30 та 32 в смт. Тростянець Вінницької області з встановленням та закріпленням металевими кілками меж між земельними ділянками, які перебувають в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_7

09.07.2010 року вищевказаний протокол депутатської комісії з питань земельних ресурсів, раціонального природокористування та охорони навколишнього середовища від 26.05.2010 року «Про встановлення межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_7» було затверджено.

Таким чином в оскаржуваному рішенні сесії узгоджувальну комісію вже названо депутатською комісією з питань земельних ресурсів, раціонального природокористування та охорони навколишнього середовища, змінено назву питання щодо якого відбувався розгляд та найголовніше, що оскаржуваним рішенням затверджено не кінцевий документ будь-якої комісії, а протокол її засідання який лише фіксує перебіг її діяльності, що є грубими порушеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому останнє підлягає до скасування.

В звязку з чим просив визнати протиправним та скасувати рішення 31 позачергової сесії 5 скликання Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області від 09.07.2010 року № 543 «Про розгляд заяви ОСОБА_2В.».

Представником третьої особи до початку розгляду справи по суті надано на адресу суду клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що в позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що рішенням позачергової сесії 5 скликання Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області «Про розгляд заяви ОСОБА_2 В.» № 543 від 09.07.2010 затверджено протокол депутатської комісії з питань земельних ресурсів, раціонального природокористування та охорони навколишнього природного середовища від 26.05.2010 «Про встановлення межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_7», разом з тим, позивач вважаючи вказане рішення протиправним з грубим порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування» просить його скасувати.

Оскільки, між сторонами був наявний спір щодо меж земельних ділянок ОСОБА_2, у 2010 році подано заяву щодо вирішення існуючого спору шляхом встановлення меж та закріплення їх межовими знаками. Таким чином, Протокол узгоджувальної комісії по Тростянецькій селищній раді від 26.05.2010, який, в подальшому, затверджений Рішенням 31 позачергової сесії Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області 5 скликання № 543 від 09.07.2010 затверджено протокол депутатської комісії з питань земельних ресурсів, раціонального природокористування та охорони навколишнього середовища від 26.05.2010 «Про встановлення межових знаків між земельною ділянкою ОСОБА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_7» є логічним завершенням розгляду наявного спору. Згідно тексту оспорюваного рішення його прийняття є результатом заяви позивача. На земельних ділянках, як ОСОБА_2 так і ОСОБА_7 правонаступником якої є ОСОБА_5, наявні житлові будинки, господарські споруди, прийняті в експлуатацію, та на які наявні правовстановлюючі документи, вказані земельні ділянки як споруди внесенні до генерального плану та їх конфігурація не мінялася.

Таким чином, аналізуючи характер наявного спору між ОСОБА_2 та правонаступником ОСОБА_7 ОСОБА_5 наявний спір щодо меж земель ділянок. Отже, в основу наявних правовідносин покладено саме приватно-правовий спір про межі земельних ділянок. Тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, та справа підлягає закриттю.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, представник позивача ОСОБА_3 також підтримав позицію позивача, наполягаючи на задоволенні позову, що стосується клопотання про закриття провадження по справі - заперечив проти задоволення внесеного на розгляду суду клопотання, пояснив, що вони вважають, що відповідач своїми діями порушив їхні права передбачені Конституцією, винесене Рішення суперечить встановленим нормам є протиправним, тому підлягає скасуванню.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав клопотання третьої особи, наполягав на закритті провадження у справі, в звязку з тим, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як має місце спір про право цивільне.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримав заявлене клопотання, наполягав на його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з клопотанням, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в ст. 4 КАС України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. п. 2, 3 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 за змістом частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування; їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Як вище відзначалося та підтверджується документами між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 наявний спір щодо меж земельних ділянок. Таким чином, в основу наявних правовідносин покладено саме приватно-правовий спір про межі земельних ділянок.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм; які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомочність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Слід зазначити, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність, користування чи оренду, тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомочності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, тому виник спір про цивільне право. Рішенням 10 сесії Тростянецької селищної ради Тростянецької району Вінницької області 7 скликання № 131 від 14.07.2016 позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі до передачі у власність. Рішенням 10 сесії Тростянецької селищної ради Тростянецької району Вінницької області 7 скликання № 132 від 14.07.2016 ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для передачі у власність. Тобто, селищна рада прийняла ненормативний правовий акт, який вичерпав свою дію, а подальше оспорювання правомочності щодо набуття сторонами прав на земельні ділянки може оспорюватися в порядку цивільної юрисдикції. Дана позиція узгоджується з практикою Верховного суду України, висловленою у постановах від 24.02.2015 у справі № 21-34а15, від 17.02.2015 у справі № 21-551а14 від 16.12.2014 у справі №21-554а14, від 09.12.2014, у справі № 21-493а14, від 03.06.2014 у справі № 21-144а1. Усталену практику підтримав Верховний Суд України і в останній постанові від 29.03.2017 у справі № 21-3412а16 підтримав власну правову позицію висловлену у Постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 р. у справі №21-405а14.

Додатково, варто відзначити у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ч. 1 ст. 244-2 КАС України).

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративні судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Вищого адміністративного суду України, в силу заявлених позивачем вимог встановлено, що даний спір не містить ознак публічно-правового спору, вирішення спору зокрема про межові знаки відноситься до компетенції загальних місцевих судів та повинно розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1ч.1ст.157, ст.ст.160,165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької обалсті, третя особа ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тростянецький районний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя