Справа № 166/46/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/5837/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Торкот Д. О.;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Моісеєнка Я. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2017 року Ратнівським районним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання неправомірною та скасування постанови, винесеної в. о. заступника начальника Львівської митниці Борисовим Юрієм Олексійовичем у справі про порушення митних правил № 3801/20911/16 від 28 вересня 2016 року про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що митним органом неправомірно було притягнуто позивача до відповідальності за порушення митних правил так як постанова про порушення митних правил винесена поза строками притягнення до відповідальності.

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил № 3801/20911/16 від 28 вересня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень за порушення вимог ч. 3 ст.470 МК України, винесену в.о. начальника Львівської митниці ДФС Борисовим Юрієм Олексійовичем.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Львівською митницею ДФС, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також зазначено, що оскільки митницею правильно вирішено питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 у справі про порушення митних правил, постанова у справі про порушення митних правил винесена з дотримання законодавства, адміністративне стягнення накладено у межах строку, передбаченого ст.467 МК України та не підлягає скасуванню.

Позивач та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять таку залишити без задоволення.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Борисова Ю. О. від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.470 МК України та накладено стягнення в у виді штрафу у розмірі 8500,00 гривень.

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 03 червня 2013 року через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «Mitsubishi» VIN НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, в митному режимі «транзит». Станом на 01 вересня 2016 року з митної території України позивач транспортний засіб не вивіз, чим порушив встановлені ст.95 МК України, строки.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.486 Митного кодексу України (далі - МК України) завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно з ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 487 МК України передбачає, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ст. 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Посадові особи органів доходів і зборів, які уповноважені складати протоколи про порушення митних правил та розглядати справи про порушення митних правил, повинні дотримуватися вимог, встановлених Митним кодексом України, зокрема, ст.ст.488-489 МК України.

Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувана у справі постанова про порушення ОСОБА_1 митних правил № 3801/20911/16 від 28 вересня 2016 року та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень підлягає до скасування, оскільки на момент її винесення закінчились строки накладення адміністративного стягнення а також у зв'язку з недоведеністю самого факту вчинення такого правопорушення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Встановлено, згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, і за результатами службового розслідування, проведеного ЛМ ДФС (Акт № 32/76-16 від 11 квітня 2016 року), встановлено, що транспортний засіб марки «Mitsubishi» VIN НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 станом на 31 серпня 2016 фактично за межі митної території України не виїжджав та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства - не поміщений.

Відповідно до листа Мінюсту України від 17.07.2007 р. № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Листом Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року № 22-34-1465 роз'яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Зважаючи на викладене, триваючі правопорушення слід розглядати як формально закінчені з моменту їх суб'єктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Окрім того листом Міндоходів України від 30.08.2013 №16666/7/99-99-24- 03-09-17 було роз'яснено, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст.470 МК України, за підстав віднесення його до категорії триваючих (зокрема, недоставляння до митниці у встановлений ст. 95 МК України строк) не пізніше, ніж через 6 місяців з дня виявлення.

Враховуючи наведені роз'яснення колегія суддів зазначає, що порушення, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України є триваючим, у зв'язку із чим є формально закінченим з моменту його суб'єктивного офіційного виявлення під час здійснення митних процедур 01 вересня 2016 року, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення.

Оскільки протокол про порушення митних правил складено 01 вересня 2016 року, а постановою від 28 вересня 2016 на позивача накладено стягнення, то строк, передбачений ст. 467 МК України не пропущено, а висновки суду першої інстанції про таке є безпідставними.

Щодо посилання суду першої інстанції на той факт, що матеріали справи містять взаємовиключну інформацію щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, варто зазначити наступне.

Так, в акті службового розслідування від 08 квітня 2016 року наявна інформація лише про ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу марки «Mitsubishi» VIN НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 в режимі «транзит» - 03 червня 2013 року, але вивезення його 11 серпня 2014 року, як встановлено п. 1 висновків акту службового розслідування від 08 квітня 2016 року не відбулося.

Так як службовим розслідуванням з'ясовували обставини недодержання посадовою особою JIM ДФС законодавства України при здійсненні в період з 01.04.2014 по 30.09.2014 митних формальностей та пропуску за межі митної території України 16-ти транспортних засобів, одним із яких є транспортний засіб гр. ОСОБА_1

Згідно з даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску ОСОБА_1 через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС, каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»), 03 червня 2013 року було ввезено на митну територію України транспортний засіб марки «Mitsubishi» YIN НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2 в режимі «транзит». Щодо твердження позивача стосовно вивезення транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 за межі митної території України 11 серпня 2014 року, то дане спростовується проведеним службовим розслідуванням Львівської митниці ДФС.

Згідно даних встановлених Актом інспектор вніс до бази даних АСМО «Інспектор» запис про вивезення вказаного транспортного засобу, однак в дійсності транспортний засіб митну територію України не покидав, що підтверджується відсутністю контрольного талону та відповіддю Державної прикордонної служби України (лист ДФС від 24.03.2016 149/99-99-26-03-01-18) в якій зазначено про відсутність інформації щодо перетину кордону даного автомобіля у вказаний період.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова, винесена в. о. заступника начальника Львівської митниці Борисовим Юрієм Олексійовичем у справі про порушення митних правил № 3801/20911/16 від 28 вересня 2016 року про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України - відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС - задовольнити.

Постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року в справі № 166/46/17 - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 03 жовтня 2017 року.