Справа № 813/631/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7557/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Улицького В.З.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача - ОСОБА_2;

від третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору Львівська міська рада, Рясне-Руська сільська рада Яворівського району Львівської обл., про визнання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправною, спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.02.2017р. позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати неправомірною відмову Головного управління /ГУ/ Держгеокадастру у Львівській обл. в наданні дозволу ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської обл.; зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. повторно розглянути його клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської обл. для подальшого надання у власність і прийняти за результатами зазначеного розгляду відповідне розпорядження (а.с.3-7).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2017р. заявлений позов задоволено частково; визнано неправомірною відмову відповідача ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. в наданні дозволу ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської обл.; зобовязано відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_6 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської обл. для подальшого надання у власність; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.243-251).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ГУ Держгеокадастру у Львівській обл., який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити (а.с.259-265).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва відповідачем надано відмову у наданні відповідного дозволу, яка обгрунтована тим, що за інформацією Відділу Держгеокадастру у Яворівському районі Львівської обл. запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться за межами Яворівського району. Спірна земельна ділянка, на яку претендує позивач, згідно списку землекористувачів і землевласників Залізничного району м.Львова, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради № 51 від 06.02.1998р. «Про інвентаризацію земель м.Львова», відноситься до земель м.Львова, що не надані у власність або користування в межах м.Львова.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача і третьої особи Львівської міської ради на підтримання поданої скарги, заперечення представників позивача і третьої особи Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської обл., перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як учасник антитерористичній операції у листопаді 2016 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність для ведення садівництва, розташованої за межами населеного пункту на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської обл.

Відповідач ГУ Держгеокадастру України у Львівській обл. листом № К-17764/0-305/6-17 від 19.01.2017р. відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка згідно інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Яворівському районі Львівської обл., знаходиться за межами Яворівського району та відноситься до земель м.Львова.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи у задоволенні заяви позивача, відповідач покликався на загальні норми ст.ст.118, 122 Земельного кодексу /ЗК/ України, що не можна вважати належним обґрунтуванням такої відмови з підстав невідповідності місця розташування обєкта вимогам законів.

Окрім цього, відповідачем чітко не визначено дійсне розташування спірної ділянки, оскільки існують неспростовані розбіжності та суперечності щодо встановлення меж вищевказаних населених пунктів, що належить до дискреційних повноважень субєктів владних повноважень, при цьому питання встановлення (зміни) меж населених пунктів до компетенції судових органів не відноситься.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції вірними та обґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.35 ЗК України земельні ділянки, громадяни України мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Частиною 4 ст.122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом «в» ч.3 ст.116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва не більше 0,12 гектара.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із змісту наведених норм слідує, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затв. наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29.09.2016р., відповідач є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядкований, а відповідно до п.п.13 п.4 цього Положення розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Даючи правову оцінку правомірності рішення відповідача про відмову позивачу в наданні дозволу для розроблення проекту землеустрою, колегія суддів враховує наступне.

Виходячи зі змісту ч.7 ст.118 ЗК України, початковим етапом надання земельної ділянки у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якого приймається відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування (у розглядуваному випадку ГУ Держгеокадастру у Львівській обл.).

При цьому, в абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України встановлено конкретний і вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні відповідного клопотання громадянина та, відповідно, для ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмовляючи ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. в листі № К-17764/0-305/6-17 від 19.01.2017р. покликався на лист Відділу Держгеокадастру у Яворівському районі Львівської обл. № 22-1321-0.1-9518/2-16 від 04.01.2017р. про те, що земельна ділянка, яка відображена на представленому до клопотання позивача графічному матеріалі, знаходиться за межами Яворівського району, відноситься до земель м.Львова, що не надані у власність або користування в межах м.Львова.

З наявних у справі матеріалів убачається, що м.Львів має лише один проект щодо встановлення меж міста на загальну площу 10729,6 га (виготовлений у 1978 році згідно Указу Президії ВР УРСР № 33085-ІХ від 27.04.1978р. а.с.173-175, 195-211), відповідно до якого пропонована ділянка не знаходиться на території м.Львова, а розташована згідно проекту формування території Рясне-Руської сільської ради (затвердженому розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 114 від 30.01.1996р. а.с.13-14) на території Рясне-Руської сільської ради, за межами населених пунктів.

Доказів наявності інших змін меж Рясне-Руської сільської ради з 1996 року та меж м.Львова до даного часу не надано, тобто уповноваженим органом рішення про зміни меж м.Львова, Рясне-Руської сільської ради та Яворівського району з 1996 року не приймалось.

Водночас, згідно Указу Президії ВР УРСР № 5541-ХІ від 09.03.1988р. до складу земель м.Львова включено 477 га земель Рясне-Руської сільської ради, серед яких було включено село Рясне та ряд земель промисловості (промислові обєкти, що перечисленні в Указі Президії ВР УРСР № 5541-ХІ від 09.03.1988р.), а землі сільськогосподарського призначення до складу м.Львова не включались (а.с.11-12).

Також в матеріалах справи наявне розпорядження голови Яворівської районної державної адміністрації № 169 від 14.04.1997р., яким затверджено проект роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Хлібодар» на території Рясне-Руської сільської ради на площі 1456 га (а.с.53-60).

Відповідно до Проекту роздержавлення і приватизації земель селянської спілки «Хлібодар» та відповідного картографічного матеріалу спірна територія належить Рясне-Руської сільській раді Яворівського району Львівської обл. Вказаним проектом роздержавлення та матеріалами державної статистичної звітності вказується на правовий статус запитуваної земельної ділянки як частини території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району (а.с.15-29). На цей факт вказує своїм листом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/14.1-562-16 від 11.05.2016р. (а.с.30-32).

Таким чином, відповідачем не визначено дійсне розташування спірної ділянки, оскільки існують неспростовані розбіжності та суперечності щодо встановлення меж вищевказаних населених пунктів, що належить до дискреційних повноважень субєктів владних повноважень, при цьому питання встановлення (зміни) меж населених пунктів до компетенції судових органів не відноситься.

Із змісту листа № К-17764/0-305/6-17 від 19.01.2017р., адресованого ОСОБА_6, слідує, що спірна ділянка знаходиться за межами Яворівського району, через що відповідно до ст.118 ЗК України відповідач відмовив у наданні земельної ділянки для ведення садівництва.

При цьому, будь-яких покликань на невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, в даному листі не зазначено.

Таким чином, відмова ОСОБА_6 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою ґрунтується на підставах, що не передбачені ч.7 ст.118 ЗК України, через що така суперечить закону та є протиправною.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів враховує розяснення, які наведені в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно яких у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

За таких умов суд першої інстанції правомірно частково задоволив заявлений позов та зобовязав відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_6 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що підлягає до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській обл. на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2017р. в адміністративній справі № 813/631/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10