Справа № 506/525/17
Суддя: Бурдинюк О. С.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/525/17
Провадження № 2-а/506/12/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017 смт Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Бурдинюк О.С.

секретаря Гушкана Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Окни Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області про визнання незаконними та скасування рішень від 13.04.2017 року № 20 «Про затвердження комплексної схеми розміщення двадцяти восьми тимчасових споруд (стаціонарних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева» та № 21 «Про присвоєння нумерації двадцяти восьми тимчасовим спорудам (стаціонарним павільйонам) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева»,

ВСТАНОВИВ :

29.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, в якому просить визнати незаконними и скасувати рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області від 13.04.2017 року № 20 «Про затвердження комплексної схеми розміщення двадцяти восьми тимчасових споруд (стаціонарних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева» та № 21 «Про присвоєння нумерації двадцяти восьми тимчасовим спорудам (стаціонарним павільйонам) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням сесії Красноокнянської селищної ради Красноокнянського району Одеської області VІ скликання від 17.12.2014 року № 577-VІ йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у тимчасове користування на умовах оренди для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину терміном на 49 років. На підставі даного рішення, він у 2016 році почав виготовляти технічну проекту документацію землевідведення, у подальшому маючи намір отримати відповідні документи та оформити своє право на дану земельну ділянку. Крім того, 16.12.2016 року звернувся із заявою до голови Окнянської селищної ради з пропозицією продовжити термін дії договору оренди спірної земельної ділянки, який був укладений 04.01.2016 року терміном на 1 рік, однак не отримавши чіткої відповіді, вважав договір автоматично продовженим, оскільки жодна зі сторін не заявила про його розірвання. Не заважаючи на той факт, що він є добросовісним користувачем вищевказаної земельної ділянки 13.04.2017 року відповідачем були прийняті рішення № 20 «Про затвердження комплексної схеми розміщення двадцяти восьми тимчасових споруд (стаціонарних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева» та № 21 «Про присвоєння нумерації двадцяти восьми тимчасовим спорудам (стаціонарним павільйонам) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева», якими відповідач фактично позбавив його права користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду.

Представник позивача - адвокат Бубнов О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з наведених підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, вважаючи його необгрунтованим, надавши письмові заперечення (а.с.58-62).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

17.12.2014 року рішенням № 577-VІКрасноокнянської селищної ради Красноокнянського району Одеської області (правонаступником якої є Окнянська селищна ради Окнянського району Одеської області) позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в тимчасове користування на умовах оренди для будівництва, експлуатації та обслуговування магазину, терміном на 49 років за адресою: Першотравнева, 2б, умовною площею 0,0200 га.

04.01.2016 року, як стверджували представники сторін підчас розгляду справи, між позивачем та відповідачем підписаний договір оренди спірної земельної ділянки терміном на 12 місяців (а.с.5-7).

16.12.2016 року позивач звернувся з заявою про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, однак, згідно відповіді від 12.01.2017 року ОСОБА_1 було рекомендовано демонтувати самовільно розміщений металевий вагончик, та повідомлено, що лише після встановлення тимчасової споруди згідно п. 2.6 Рішення «Про надання згоди на розміщення тимчасової споруди ОСОБА_1» від 30.11.2016 року за № 84 він матиме можливість укласти договір оренди.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача щодо автоматичного продовження договору оренди земельної ділянки від 04.01.2016 року з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України "Про оренду землі", яка фактично об'єднує два випадки пролонгації такого договору.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист- повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін

Отже, для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Крім того, частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Частинами восьмою, одинадцятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Разом з тим, позивач не скористався даним правом та не оскаржив фактичну відмову, висловлену відповідачем у листі від 12.01.2017 року. Крім того, сторони договору не дотримались вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі", щодо поновлення договору, оскільки до листа-повідомлення орендар не додав проект додаткової угоди, а продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем за наявності заперечень орендодавця не є підставою для визнання договору оренди пролонгованим.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Окрім того, Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV) встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 даного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Разом з тим, як встановлено у ході розгляду справи, обов'язкова процедура державної реєстрації сторонами договору оренди від 04.01.2016 року дотримана не була. Даний факт стороною позивача не спростований. Окрім того, копія договору оренди від 04.01.2016 року яка надана позивачем, на підтвердження обґрунтування своїх вимог, також не містить відомостей про державну реєстрацію. Будь-яких інших доказів виникнення права на спірну земельну ділянку, позивачем не надано.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

13.04.2017 року Виконавчим комітетом Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області прийняте рішення № 20 «Про затвердження комплексної схеми розміщення двадцяти восьми тимчасових споруд (стаціонарних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева», згідно якого затверджена схема розміщення двадцяти восьми тимчасових споруд (стаціонарних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева (біля магазинів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2») (а.с.52-54).

13.04.2017 року Виконавчим комітетом Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області прийняте рішення № 21 «Про присвоєння нумерації двадцяти восьми тимчасовим спорудам (стаціонарним павільйонам) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева» (а.с.55-56).

Суд не бере до уваги твердження сторони позивача, що даними рішеннями відповідач фактично позбавив його права користування спірною земельною ділянкою з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, статтею 12 Земельного кодексу України.

Порядок та підстави надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування встановлені главою 19 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Системний аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку про відсутність приорітетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування, що фактично вказує на відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Таким чином, спірні рішення відповідача від 13.04.2017 року, безпосередньо не породжує для ОСОБА_1 певних правових наслідків (прав чи обов'язків) і не порушує його прав, оскільки не перешкоджає завершенню процедури відведення земельної ділянки.

Крім того, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області про визнання незаконними та скасування рішень від 13.04.2017 року № 20 «Про затвердження комплексної схеми розміщення двадцяти восьми тимчасових споруд (стаціонарних павільйонів) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева» та № 21 «Про присвоєння нумерації двадцяти восьми тимчасовим спорудам (стаціонарним павільйонам) для провадження підприємницької діяльності по вул. Першотравнева» - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня проголошення постанови, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 05.10.2017 року.

Суддя О. С. Бурдинюк