Справа № 522/15648/16-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 р. м.ОдесаСправа № 522/15648/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача Косцової І.П.
суддів Кравченка К.В.
Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошової компенсації замість речового майна та зобов`язати її виплатити, визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у виплаті грошової допомоги при звільненні у повному обсязі та зобов`язати виплатити зазначену допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки при звільненні з військової служби позивач не забезпечувався речовим майном, він має право на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. Розрахунок грошової допомоги при звільненні проведено невірно, без врахування сум щомісячної додаткової грошової винагороди.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

В апеляційні скарзі Військова частина НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає виплату компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які звільнені з військової служби. Виплачена позивачу додаткова грошова винагорода не враховується при нарахуванні грошової допомоги при звільненні.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Військово-Морських Силах Збройних Сил України.

Наказом Міністра оборони України від 23.02.2016 року №158 позивача звільнено з військової служби у запас за п. «г» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

22 серпня 2016 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про перерахунок та доплату нарахованої допомоги при звільненні з урахуванням сум додаткової грошової винагороди, проте листом від 08.09.2016 року №1/89/1064 йому було відмовлено у задоволенні вказаної, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання грошової компенсації замість речового майна. Розрахунок нарахованої грошової допомоги при звільненні повинен включати у себе щомісячну додаткову грошову винагороду.

Однак колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає помилковим, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року

(далі Закон № 2011-ХІІ) (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що на момент звільнення позивача з військової служби Закон №2011-XII не передбачав права на отримання грошової компенсації замість речового забезпечення, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону № 2011-XII.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13).

Враховуючи встановлені обставини справи, а також рішення Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України про стягнення грошової компенсації замість речового майна відсутні.

Водночас судова колегія вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 року «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недотримане речове майно», оскільки остання набрала чинності вже після звільнення позивача з військової служби.

Щодо розрахунку нарахованої позивачу суми грошової допомоги при звільненні, судова колегія виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (надалі - Постанова КМУ № 889) військовослужбовцям Збройних Сил України введено новий вид щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зокрема, у пункті 1 Постанови КМУ № 889 передбачена виплата винагороди:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Пунктом 2 даної Постанови передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Так, на виконання Постанови КМУ №889 Міністр оборони України наказом № 595 від 15.11.10р. затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за № 1194/18489 (на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Інструкція), яка визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Пунктом 3 Інструкції передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників) (п.5 Інструкції).

Тобто, винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням та лише за наявності наказу командира (начальника) військової частини.

Згідно з пунктом 8 Інструкції винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 9 Інструкції установлено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Аналізуючи положення вищезазначених норм, колегія суддів дійшла висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою №889 та Інструкцією має тимчасовий характер, а тому не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Такий висновок ґрунтується на тому, що така винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій Постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової допомоги при звільненні з військової служби.

Аналогічна висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду України від 15.10.13р. у справі № 21-368а13, від 14.11.14р. у справі № 21-473а та від 03.03.15р. № 21-32а15.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки при прийнятті рішення у справі судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 206, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: О.В. Лук`янчук

К.В. Кравченко