Справа № 369/2739/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/2739/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук Л.М.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної державної адміністрації, третя особа Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати відмову відповідача від 12 грудня 2016 року № 05-59-2319 у видачі йому дубліката посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії серії НОМЕР_2 від 23 квітня 1993 року протиправною;

- зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію видати йому посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії серії НОМЕР_2 від 23 квітня 1993 року.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано відмову Київської обласної державної адміністрації від 12 грудня 2016 року № 05-59-2319 у видачі ОСОБА_2 дубліката посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 від 23 квітня 1993 року протиправною. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині про задоволення позову, Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 1992 року Київською обласною державною адміністрацією позивачу було видане посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії серії НОМЕР_1.

Факт отримання ОСОБА_2 посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії від 01 березня 1993 року серії НОМЕР_1 підтверджується витягом з протоколу № 2 із списку № 2, виданого ст. інспектором по захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС Боярського виконкому, копія якого міститься в матеріалах справи.

Виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області позивачу було видано довідку № 2892/8044 від 20 травня 1992 року про те, що він постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю в м. Боярка. В даній довідці також вказано про те, що довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 4 відповідно до статті 14 п. 4 Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і дає право користуватися пільгами, передбаченими ст. 23 цього Закону.

ОСОБА_2 втратив посвідчення потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 4 категорії від 01 березня 1993 року серії НОМЕР_1.

У зв'язку з необхідністю призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_2 до Київської обласної державної адміністрації із заявою про видачу йому дубліката вказаного посвідчення.

Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації за № 05-59-2319 від 12 грудня 2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі дубліката посвідчення, з тих підстав, що на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VІІІ виключено абзац п'ятий частини 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Закон набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана відмова є протиправною.

Перевіряючи законність та обґрунтованість такого висновку суду, колегія суддів виходить з наступного.

Конституційні права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтями 11, 14 наведеного Закону визначаються підстави та умови віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи

Так, відповідно до положень ст.11 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 01.01.1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 01.07.1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Судом встановлено, що позивач постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю і йому було видане посвідчення потерпілого категорії 4, яке діє на час проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключений. Цим же Законом ст. 2 («Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій») та ст. 23 («Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4») Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено, вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015 року.

Зважаючи на те, що позивач на час звернення до відповідача із заявою про видачу дубліката посвідчення не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки така зона, відповідно до чинного законодавства, виключена, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для видачі його дубліката посвідчення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана відмова відповідача є законною та обґрунтованою.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

В частині про відмову у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають підстави вважати, що рішення суду першої інстанції в частині про задоволення позову прийняте з порушенням норм процесуального права, що мало наслідком неправильне вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року скасувати в частині про задоволення позову.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в позові відмовити.

В іншій частині постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.О. Беспалов

Постанову в повному обсязі виготовлено 02.10.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.