Справа № 203/1134/17(2-а/0203/93/2017)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2017 року справа № 203/1134/17(2-а/0203/93/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції

на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 3 роти Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Борисенка Романа Олеговича про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до адміністративного суду та просив:

- Визнати протиправними дії відповідача відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу 21.03.2017 року;

- Постанову серії АР №006852 від 21 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП - скасувати.

В позові зазначав, що відповідачем складено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення в сфері безпеки дорожнього руху, однак, правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі. В постанові зазначено про порушення вимог знаку 5.16 ПДР та відсутності документів та посвідчення водія. Вважає постанову інспектора протиправною, оскільки, порушення розглянуто за місцем його вчинення на місці зупинки транспортного засобу, чим інспектор суттєво порушив його права. Посилається на те, що в одній постанові інспектор зазначив два порушення (не виконання вимог п. 5.16 ПДР та не мав при собі документів і посвідчення водія), натомість, зазначено висновок про скоєння одного правопорушення, що суперечить ст. 283КпАП.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2017 року позов задоволено частково.

Скасовано Постанову серії АР №006852 від 21 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

В частині, щодо визнання дій відповідача протиправними - відмовлено.

Постанову суду першої інстанції (в частині задоволення позовних вимог) обґрунтовано тим, що при перегляді відеозапису встановлено, що під час розгляду справи та винесенні постанови позивачу не було роз'яснено його права, передбачені законом, зокрема статтею 268 КпАП, не роз'яснено порядок набрання законної сили та оскарження постанови, строки оскарження.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управлінням патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що 21.03.2017 року позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугам» розділу 33 ПДР рухаючись в м. Дніпрі по вул. на перехресті вул. Ливарна та вул. Набережна Перемоги у крайній лівій полосі (при дозволеному русі поворот «наліво»), здійснив проїзд «прямо»; також на даному перехресті встановлено світлофор, який регулює рух по смугах. В ході перевірки водія була встановлена відсутність посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Звертає увагу, що позивачем було вчинено кілька адміністративних правопорушень.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2017 року інспектором 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м.Дніпрі Борисенком Р.О. відносно позивача винесено постанову серії АР №006852 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Як зазначено в постанові, 21.03.2017 року о 06-40 г. в м.Дніпро, водій ОСОБА_1 на перехресті вул. Набережна Перемоги та вул. Ливарна не виконав вимогу знаку 5.16 «Рух по смугам», а саме ліворуч, та здійснив рух прямо. При перевірці документів не мав при собі посвідчення водія.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми КУпАП та ПДР.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд першої інстанції зазначив, що при перегляді відеозапису, наданого відповідачем, встановлено, що під час розгляду справи та винесення постанови (серії АР №006852 від 21.03.2017 року) позивачу не було роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КпАП, що й було покладено в основу задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в позовній заяві позивач не зазначав про те, що підставою позову є те, що відповідач не роз'яснив йому його права; позивач не посилався на це як на підставу для скасування оскаржуваної постанови інспектора.

Крім того, в позовних вимогах позивач зазначив про скасування Постанови серії АР №006852 від 21.03.2017 року за притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП. Будь яких змін позовних вимог не здійснено. Однак, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, скасовує Постанову серії АР №006852 від 21.03.2017 року за притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП.

При цьому, суд має діяти у межах позовних вимог.

Так, відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування. Натомість в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції відсутні обґрунтування щодо виходу за межі позовних вимог. Крім того, матеріали справи не містять, а в рішення суду не зазначено про будь-які зміни позовних вимог, зміни предмету або підстави позову.

Отже, суд вирішує тільки ті вимоги, про вирішення яких заявляє позивач і не може вийти за межі цих вимог.

В апеляційній скарзі та в Постанові серії АР №006852 від 21.03.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач зазначає підстави відповідальності, а саме за ч. 1 ст. 126 КпАП.

Натомість, розглядаючи вимогу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд першої інстанції не з'ясував в повному обсязі позовних вимог, та приймаючи рішення вийшов за межі позовних вимог, вказавши, що фактично відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення позивачем правопорушення, зазначеного у постанові серії АР №006852 від 21.03.2017 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може.

Так статтею 126 КпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явила їх для перевірки.

В силу ч. 1 зазначеної статті, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріали справи містять відеозапис згідно якого підтверджується відсутність у позивача (під час зупинки транспортного засобу) відповідних документів на право керування таким транспортним засобом (позивач не пред'явив відповідних документів для перевірки).

Згідно відеозапису позивач зазначає, що документи були викрадені в нього. З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку позивач не мав правових підстав керувати транспортним засобом.

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, правомірно склав Постанову про притягнення позивача до відповідальності на підставі ч. 1 статті 126 КпАП, (при цьому, в Постанові серії АР №006852 від 21.03.2017 року інспектором зафіксовано, що транспортний засіб позивача, зупинено в силу час порушення вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугам» розділу 33 ПДР).

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують обґрунтування, покладене в основу судового рішення, тому можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції. В задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник