Справа № 336/3966/17
Суддя: Марко Я. Р.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/3966/17
Провадження № 2-а/336/372/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій, в якому просить суд визнати протиправними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком у відповідності до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки та зобовязати ОСОБА_3 об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити їй пенсію за віком з 22.05.2017 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україніз якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014 - 2016 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26 лютого 1990 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку, призначену їй на пільгових умовах по Списку № 1 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії вона продовжувала працювати.

З 13.10.1998 року позивач набула право на пенсію за віком на загальних підставах, оскільки їй виповнилось 60 років, однак жодних заяв про призначення пенсії нею до відповідача не направлялось.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у звязку з чим їй було перераховано пенсію за даним законом.

22.05.2017 року позивач звернулась до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за віком у відповідності до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком. ОСОБА_3 об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя листом від 07.06.2017 року № 130/Ч-1 відмовило їй у призначенні пенсії за віком на загальних підставах, оскільки, на думку відповідача, вона і так отримує пенсію за віком.

При цьому, при розрахунку пенсії за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2002 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на інший).

З даною відповіддю відповідача позивач не згодна, вважає її такою, що порушує її права та інтереси.

В судове засідання позивач не з'явилась. В матеріалах справи міститься заява її представника за змістом якої остання просить суд розглядати справу без її участі та участі позивача, просить позов задовольнити.

Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, а також заперечення за змістом яких просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, позивачу вже була призначена пенсія за віком, яка перераховувалась за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

У відповідності до частини 4 статті 122, частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з 26.02.1990 року та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важким умовами праці.

12.10.1998 року позивачу виповнилось 60 років, 13.10.1998 року вона отримала право на призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Позивач після призначення пенсії продовжувала працювати та була звільнений у 1994 році за власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу неодноразово було проведено перерахунок пенсії на підставі статті 42 Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Перерахунок пенсії позивачу було проведено із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України № 1058 враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Отже як встановлено судом позивачу вже була призначена пенсія за віком, яка неодноразово перераховувалась за нормами Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» .

22.05.2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах.

ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 07.06.2017 року № 130/Ч-1 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона вже отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розмір пенсії розраховано відповідно до норм закону № 1058 та в подальшому неодноразово здійснено перерахунок пенсії по ст.42 відповідно до діючого Закону.

Згідно до пункту 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законодавець надав вичерпний перелік видів пенсій, які можуть бути призначені особі відповідно до Закону №1058.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону №1058, а Закон №1788 визначає лише право особи на пільгову пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та звернулась до відповідача з заявою про призначення їй того самого виду пенсії: пенсії за віком на умовах і в порядку, передбаченому частиною 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Оскільки позивачу вже була призначена пенсія за віком, але на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком №1, то відповідно до норм діючого законодавства вона не має права на ще одне призначення пенсії.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, на умовах і в порядку, передбаченому частиною 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки їй пенсія за віком вже призначена на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», слід відмовити.

Посилання у позові на постанову ВСУ від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14, як на правову позицію є безпідставним оскільки Верховний Суд розглянув справу за зовсім іншими правовідносинами, зокрема у справі, яка була предметом перегляду ВСУ предметом є переведення з одного виду пенсії за Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший, зокрема, позивач до звернення з заявою про переведення на пенсію за віком отримував пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не призначення одного й того самого виду пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись статтями 40, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статтями 6, 8, 9-11, 69-71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо постанову було прийнято без виклику особи, яка її оскаржує, або у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Я.Р.Марко