Справа № 826/28124/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2017 року № 826/28124/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Національного банку України

третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Національного банку України, в якому просить:

1. Визнати бездіяльність Національного банку України протиправною щодо ненадання інформації на запит ОСОБА_1 від 21.12.2015 р.;

2. Зобов'язати Національний банк України надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 21.12.2015 р.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненадання позивачу інформації на його звернення.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Вважає, що на підставі рішення суду, відповідач має надати позивачу запитувану інформацію.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно наданих суду письмових заперечень проти позову, в яких відповідач просить суд відмовити в їх задоволенні та обґрунтовуюючи зазначені заперечення зазначає, що Національним банком України за результатом розгляду інформаційного запиту від 21.12.2015 р. було надано позивачу наявну інформацію, а також повідомлено про відсутність запитуваної інформації щодо конкретної заявки клієнта банку із зазначенням причини відсутності такої інформації.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Національного банку України із запитом про надання інформації від 21.12.2015 р., який надійшов до відповідача 24.12.2015 р., що підтверджується відбитком штампа вхідної кореспонденції.

У вказаному вище запиті позивач просив надати йому наступну інформацію:

1. Повідомити чи подавалась заява на Міжбанківську валютну біржу АКІБ «УкрСиббанк» чи надходила заявка від 12.07.2005 р. про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 423 000,00 грн. доларів США від заявника через Банк і купівлю української гривні.

2. Якщо така заява мала місце, просили вказати по якому курсу був проведений перерахунок валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валюти.

За результатом розгляду цього запиту Національним банком України (у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк) листом від 30.12.2015 р. № 40-03003/105603 представнику заявника було надано відповідь.

Вважаючи, що відповідач не надав відповіді на запит позивача, останній звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року N 679-XIV (надалі - Закон N 679-XIV) Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 7 названого Закону Національний банк, зокрема, виконує функцію зі здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі.

Нормативно-правовим актом, що визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків, є Закон України «Про банки і банківську діяльність».

Приписами ч. 6 ст. 4 Закону N 679-XIV визначено, що Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України. Національний банк України визначає особливості регулювання та нагляду за системно важливим банком, банком, що має статус Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, з урахуванням специфіки діяльності таких банків.

У силу ч. 2 та 3 ст. 71 Закону N 679-XIV перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року N 2939-VI (надалі - Закон N 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 цього ж Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень, якими є органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону N 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 22 Закону N 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Як вбачається із запиту від 21.12.2015 р. представник позивача просив повідомити Національний банк України «чи надходила заявка від 12.07.2005 р. про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 423 000,00 дол. США від заявника через Банк і купівлю української гривні».

За результатом розгляду вказаного запиту Національний банк України листом від 30.12.2015 р. № 40-03003/105603 повідомив представника позивача про те, що в липні 2005 року порядок торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України визначався Правилами здійснення операцій на міжбанківському валютному ринку України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 18.03.1999 р. № 127 (надалі - Правила № 127), який діяв станом на 2005 р.

Відповідно до п. 2.1 р. 2 вказаних Правил укладення і підтвердження угод з купівлі-продажу іноземних валют за гривні між уповноваженими банками (уповноваженими фінансовими установами) проводиться виключно під час проведення Торговельної сесії, яка являє собою визначений проміжок часу, що встановлюється та змінюється на підставі постанови Правління Національного банку України. Проведення операцій з купівлі-продажу іноземних валют за гривні між уповноваженими банками (уповноваженими фінансовими установами) поза межами Торговельної сесії забороняється, крім випадків, передбачених цими Правилами. Національний банк України має право змінити режим Торговельної сесії, попередивши про це уповноважені банки (уповноважені фінансові установи) не пізніше ніж за два робочих дні до часу зміни.

Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) як за рахунок коштів своїх клієнтів, так і за рахунок коштів, що йому (їй) належать, виконує заявки та доручення своїх клієнтів (крім уповноважених банків та уповноважених фінансових установ), а також задовольняє власні потреби в купівлі-продажу іноземних валют до початку Торговельної сесії, порядок проведення якої визначається окремими нормативно-правовими актами Національного банку України. Незадоволені потреби клієнтів, а також власні потреби щодо купівлі-продажу цих іноземних валют уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) включає до зведеної заявки на участь у Торговельній сесії.

Таким чином, направлення банками до Національного банку України заявок їх клієнтів не передбачено наведеними положеннями.

Також представника позивача було повідомлено про те, що відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 19.03.2003 р. № 124 (у редакції, що діяла у липні 2005 р.) інформація щодо операцій з купівлі-продажу іноземної валюти відображалися банками у статистичній звітності за формою № 520 «Інформація про курс та обсяги операцій з іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України». При цьому інформація у вказаній формі звітності відображалася банками в узагальненому вигляді і не містила відомостей у розрізі операцій їх клієнтів.

Водночас, відповідач повідомив представника позивача про те, що враховуючи вимоги Правил статистичної звітності, АКІБ «УкрСиббанк» у формі № 520 за 12.07.2005 р. було відображено інформацію щодо операцій з продажу безготівкового долара США за гривню.

Отже, за результатами розгляду інформаційного запиту від 21.12.2015 р. позивачу було надано всю наявну у відповідача інформацію, а також повідомлено про відсутність запитуваної інформації щодо конкретної заявки клієнта банку (із зазначенням причини відсутності такої інформації).

Разом з тим, суд відхиляє посилання позивача на постанову Правління Національного банку України від 10.08.2005 р. № 281, якою затверджено Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою та Правила функціонування Системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України та перерахування (зарахування) коштів за окремими операціями з іноземною валютою і банківськими металами, оскільки на момент укладення позивачем кредитного договору від 12.07.2005 р. постанова Правління Національного банку України від 10.08.2005 р. № 281 не діяла.

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та положень законодавчих актів, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Суд також зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Так, у рішенні від 10.02.2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас у рішенні від 27.09.2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук