Справа № 2а-8622/12/1370
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Київ К/800/55904/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Горбатюка С. А., Стрелець Т. Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом селянсько-фермерського господарства «Лагуна» до управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області, третя особа - Мостиське відділення Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції у Львівській області, про скасування вимог про сплату боргу, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року селянсько-фермерське господарство «Лагуна» (далі - СФГ «Лагуна») звернулося до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області (далі - Управління ПФУ) про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальну суму 4559,50 грн. (3101,17 грн. - недоїмка; 1458,33 грн. - штраф) та вимоги про сплату заборгованості зі сплати страхових внесків на загальну суму 23904,30 грн. (4207,92 грн. - недоїмка, 19696,38 грн. - штраф).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при прийнятті оскаржених рішень відповідач не врахував того, що заробітна плата найманого працівника у період з січня 2009 року по лютий 2012 року поступово зростала, позаяк збільшувався встановлений законом мінімальний розмір заробітної плати. Отож розмір відрахувань до Пенсійного фонду теж зростав. В останньому звітному періоді нарахування до Пенсійного фонду, порівняно з попередніми були більшими, позаяк заробіток був найбільшим у порівнянні з попередніми місяцями. Відповідач, стверджуючи про порушення вимог СФГ «Лагуна» законодавства зазначених обставин не врахував, що в підсумку призвело до неправомірного, на думку позивача, донарахування зобов'язань зі сплати страхових внесків, а також фінансових санкцій за їх несплату.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 1 квітня 2013 року позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправною і скасував вимоги Управління ПФУ від 4 вересня 2012 року № Ю-333 та від 4 вересня 2012 року № Ю-1.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18 жовтня 2013 року залишив зазначену постанову суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі Управління ПФУ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати їхні рішення і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Своєю чергою СФГ «Лагуна» в письмових запереченнях зазначило про те, що оскаржені судові рішення є законними і обґрунтованими, а зазначені в касаційній скарзі доводи висновків судів попередніх інстанцій та обставин справи не спростовують.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі встановлено, що в липні 2012 року Управління ПФУ провело перевірку СФГ «Лагуна» з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів пенсійного фонду за період з червня 2005 року до 31 грудня 2010 року; щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою за якими покладено на ПФУ, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 1 січня 2011 року по 30 червня 2012 року. Про результати цієї перевірки складено акт № 199 від 26 липня 2012 року, за яким підставою для її проведення зазначено акт звірки залучених, виявлених та неоформлених працівників за результатами спільних заходів щодо забезпечення трудових прав працівників, легалізації заробітної плати та зайнятості населення станом на 1 квітня 2012 року.

Відповідно до акта перевірки № 199 від 26 липня 2012 року СФГ «Лагуна» не відобразило заробітної плати неоформленого найманого працівника, що призвело до приховування фонду оплати праці на загальну суму 13200,00 грн. за 2009-2010 роки. За січень-грудень 2011 року, січень-червень 2012 року СФГ «Лагуна» теж не відобразило заробітної плати неоформленого найманого працівника, що призвело до приховування фонду оплати праці на загальну суму 6600,00 грн. та 1100,00 грн. відповідно.

За наслідками перевірки начальник Управління ПФУ виніс: рішення № 116 від 2 серпня 2012 року про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків; рішення № 115 від 2 серпня 2012 року про застосування фінансових санкцій за приховування страхувальником сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески; рішення № 532 від 2 серпня 2012 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

4 вересня 2012 року Управління ПФУ надіслало СФГ «Лагуна» вимогу № Ю-333 про сплату недоїмки з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове соціальне страхування на загальну суму 4559,50 грн. (3101,17 грн. - недоїмка; 1458,33 грн. - штраф), а також вимогу № Ю-1 про сплату недоїмки зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальну суму 23904,30 грн. (4207,92 грн. - недоїмка, 19696,38 грн. - штраф).

Виникнення недоїмки по сплаті страхових внесків/єдиного внеску, а відтак і нарахування штрафів, як з'ясували суди попередніх інстанцій, зумовлено тим, що розмір внеску до Пенсійного фонду СФГ «Лагуна» розраховував виходячи з суми 550 грн. заробітної плати, яка виплачувалася щомісячно протягом охопленого перевіркою періоду неоформленому найманому працівнику.

Зокрема, як зазначили суди з пояснень представника СФГ «Лагуна» заробітна плата найманого працівника ОСОБА_1 протягом 2009 року - І півріччя 2012 року не могла бути однаковою протягом такого тривалого періоду. Від зростання мінімальної заробітної плати, визначеної на державному рівні, залежало зростання заробітної плати найманого працівника, який отримував 0,5 розміру мінімальної заробітної плати за період, що перевірявся.

Також суди попередніх інстанцій відзначили, що в період з 1 січня 2009 року по грудень 2011 року ОСОБА_1 отримувала заробітну плату в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, що була встановлена у цей період, зокрема, з 1 січня 2009 року вона отримувала 302,30 грн., а 550,00 грн. заробітної плати на місяць почала отримувати лише з 1 січня 2012 року. У своїх поясненнях прокуратурі як ОСОБА_1, так і керівник СФГ «Лагуна» підтвердили, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату у розмірі 550 грн., маючи на увазі заробітну плату, яку вона отримувала під час перевірки (липень 2012 року).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не спростував факту обчислення заробітної плати неоформленого працівника виходячи з розмірів мінімальної заробітної плати, що діяли у період, що перевірявся. Зазначених вище фактичних обставин Управління ПФУ не взяло до уваги при розрахунку боргу СФГ «Лагуна», прийнятті рішень та направленні вимог про сплату боргу.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і при прийнятті цієї ухвали виходить з такого.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ (тут - в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних відносин) обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до територіальних органів Пенсійного фонду, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI (який набрав чинності з 1 січня 2011 року) стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог статей 14, 15, 17 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) відповідач, як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати у встановлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Статтею 106 Закону № 1058-IV передбачено, що суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VІ, нарахування і сплати фінансових санкцій органами Пенсійного фонду України, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів визначено в Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженій постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5 (далі - Інструкція №21-5 (чинна на дату виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 6.2. Інструкції №21-5 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена платниками у строки, визначені відповідно до Закону підпунктом 4.3.6 пункту 4.3, абзацом другим підпункту 4.5.2, підпунктом 4.5.3 пункту 4.5 та підпунктом 4.6.2 пункту 4.6 розділу IV цієї Інструкції, обчислена органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до пунктів 6.4, 6.5, 6.6 Інструкції №21-5 вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, актів звірок з органами податкової служби, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки платник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені. У разі незгоди з розрахунком суми боргу, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, платник узгоджує її з органами Пенсійного фонду у порядку, встановленому Пенсійним фондом України, а у разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду - має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Наведені норми Інструкції №21-5 щодо надіслання вимоги про сплату боргу та порядку її узгодження ґрунтуються на нормах статті 25 Закону № 2464-VІ. Зокрема, відповідно до частин третьої, четвертої зазначеної статті суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Вимога вважається відкликаною, з-поміж іншого, якщо вимога органу Пенсійного фонду про сплату боргу скасовується чи змінюється судом (пункт 6.7. Інструкції № 21-5).

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що оскаржені вимоги Управління ПФУ від 4 вересня 2012 року ґрунтуються на висновках останнього щодо приховування СФГ «Лагуна» фонду оплати праці, що призвело до несплати внесків до Пенсійного Фонду, а також на рішеннях відповідача про донарахування єдиного внеску та штрафів на загальну суму 4559,50 грн. та 23904,30 грн. відповідно (які прийнято у зв'язку з виявленими при проведенні перевірки порушеннями).

За встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про помилковість висновків Управління ПФУ щодо приховування позивачем фонду оплати праці, а відтак і про відсутність підстав вважати, що СФГ «Лагуна» порушило вимоги законодавства щодо нарахування та сплати страхових внесків та єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій є правильними і обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді С. А. Горбатюк

Т. Г. Стрелець