Справа № 704/511/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 704/511/17 Головуючий у 1-й інстанції: Фролов О.Л.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Желтобрюх І. Л.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу відповідача - управління Держпраці у Черкаській області на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Легедзене» до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Легедзене», звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просили:

визнати протиправними дії управління Держпраці у Черкаській області під час винесення припису №23-20-12/0228-0155 від 06 березня 2017 року;

скасувати постанову управління Держпраці у Черкаській області №23-20-12/0228-148 від 21 березня 2017 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Легедзене» у розмірі 3200 грн.

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача - підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги - задовольнити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу управління Держпраці у Черкаській області №31-Н від 24 лютого 2017 року та направлення №367 від 24 лютого 2017 року, 06 березня 2017 року головним інспектором управління Держпраці у Черкаській області Проценко Р.О. проведено позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Легедзене».

За результатами перевірки складено акт №23-20-12/0228, яким встановлено порушення позивачем ст.. 29, 30, 31, 96 Кодексу законів про працю України та ст. 6 Закону України «Про оплату праці», а саме: відсутність штатного розпису, посадових інструкцій на сторожа, різноробочого, обліковця тракторної бригади, обліковця МТФ працівників.

Посадовою особою відповідача складено припис №23-20-12/0228-0155, у якому зазначено про необхідність вжити заходи для усунення встановлених порушень у строк до 09 березня 2017 року.

Листом від 09 березня 2017 року позивач повідомив відповідача про усунення виявлених порушень: посадові інструкції складено та затверджено, штатний розпис складено.

На підставі акта перевірки №23-20-12/0228, 21 березня 2017 року заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області складено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 3200 грн. за порушення законодавства про працю.

Вважаючи, що дії відповідача при складенні припису є протиправними, а постанова про накладення штрафу підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень встановлено порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за №1291/21603 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку, інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Як вбачається з матеріалів справи, позапланова перевірка позивача здійснена на підставі листа Тальнівської районної державної адміністрації від 23 січня 2017 року №61/01-20 та за погодженням з Державною службою України з питань праці, наданої листом від 03 лютого 2017 року №116/4.3/4.2-ДП-17.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку. Інспектору на час проведення перевірки надається робоче місце, обладнане належним чином, право користування телефонним зв'язком, розмножувальною технікою, іншими послугами технічного характеру, необхідними для реалізації повноважень під час перевірки, оформлення матеріалів перевірки, спілкування з працівниками (у разі необхідності одержання пояснень).

Згідно з пунктом 7 Порядку за результатами перевірки складається акт. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Буквальне тлумачення п. 7 Порядку дає підстави для висновку про те, що у випадку виявлення під час перевірки порушень, обов'язково вносяться приписи та ініціюється розгляд питання про накладення відповідних стягнень.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем оскаржуються дії відповідача під час винесення припису №23-20-12/0228-0155, проте, не зазначено які саме дії.

Суд першої інстанції, задовольнивши зазначену позовну вимогу, не уточнив які саме дії посадових осіб не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи вимоги чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності порушень у діях посадових осіб відповідача у процесу винесення припису №23-20-12/0228-0155: перевірка проведена на підставах та у спосіб, що передбачений вимогами Порядку та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», складення припису відноситься о повноважень відповідача.

Більш того, сам припис №23-20-12/0228-0155 у даній справі не оскаржується.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 затверджено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).

Пунктом 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що винесення припису та виконання його вимог не перешкоджає накладенню штрафу за порушення законодавства про працю.

У акті №23-20-12/0228, посадовою особою відповідача встановлено порушення позивачем ст.. 29, 30, 31, 96 Кодексу законів про працю України та ст. 6 Закону України «Про оплату праці».

На підставі акта перевірки №23-20-12/0228, 21 березня 2017 року заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області складено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 3200 грн. за порушення законодавства про працю.

Сторонами не заперечується, що підставою для накладення штрафу були такі порушення позивачем законодавства про працю: відсутність штатного розпису, посадових інструкцій на сторожа, різноробочого, обліковця тракторної бригади, обліковця МТФ працівників.

Відповідно до норм Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29 грудня 2004 року № 336 посадові інструкції, який є нормативним документом, обов'язковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності, правила внутрішнього трудового розпорядку повинні бути на кожному підприємстві.

Пункт 6 вказаного Довідника передбачає необхідність розроблення та затвердження посадових інструкцій керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців.

Посадова (робоча) інструкція - локальний нормативний документ, який регламентує основні завдання, обов'язки, права, знання, відповідальність, кваліфікаційні вимоги та відносини за професією (посадою) працівника на підприємстві. Крім того, вона є первинним документом, який має юридичну силу та всіляко сприяє правому захисту на підприємстві. Посадові (робочі) інструкції доповнюють з-поміж усього іншого нормативно-правову базу трудової діяльності підприємства, забезпечують об'єктивність під час добору кадрів, проведення атестації робочих місць, допомагають коригувати розподіл завдань між працівниками та координують діяльність щодо їх заохочення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових (робочих) обов'язків, сприяють чіткому та соціально справедливішому визначенню диференціації оплати праці.

Посадові (робочі) інструкції складаються для усіх посад (професій), що зазначені в штатному розписі.

Відповідно до положень ст.. 29 Кодексу законів про працю України, обов'язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце.

До початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Колегія суддів звертає увагу на те, пояснення працівника позивача (свідка, допитаного судом першої інстанції) щодо інформування та роз'яснення прав і обов'язків, інформування д про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів не належним та допустимим доказом відсутності порушення вимог ст.. 29 Кодексу законів про працю України.

Так, посадові інструкції, крім зазначеного, містять також інші положення щодо особливостей виконання трудової функції на певній посаді.

Отже, відсутність затверджених посадових інструкцій є порушенням вимог ст.. 29 Кодексу законів про працю України.

Згідно із ст. 96 Кодексу законів про працю України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники).

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Згідно з ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство має право самостійно, без погодження з виборним органом первинної профспілкової організації або іншим представницьким органом найманих працівників, поряд із визначенням організаційної структури, установлювати чисельність і штатний розпис.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 червня 2007 року №162/06/187-07 зазначено, що всі підприємства в Україні зобов'язані мати штатний розпис, оформлений відповідним чином.

Позивач зазначає, що на підприємстві був наявний штатний розпис за 2016 року, проте, сторонам не заперечується, що такий документ до перевірки не надавався.

Так, акт №23-20-12/0228 підписано представником позивача без зауважень, зазначено, що заперечення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем не надано жодного підтвердження наявності штатного розпису під час проведення перевірки, колегія судів не приймає такі доводи.

Таким чином, відсутність порушень, виявлених під час перевірки, спростовується матеріалами справи.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Легедзене» до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу.

Щодо територіальної підсудності даного спору колегія суддів зазначає таке.

Спір виник з приводу оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення трудового законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже,дана справа предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №21-3549а15 від 04 листопада 2015 року.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те,що постанова Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року не відповідає зазначеним вимогам. Так, у постанові суду першої інстанції не надано правової оцінки всім обставинам справи (зокрема, порушення, виявленому під час проведення перевірки - відсутності штатного розпису), не зазначено доводів щодо суті заперечень позивача проти позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу управління Держпраці у Черкаській області на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року - задовольнити.

Постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 липня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Легедзене» до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили.

Повний текст виготовлено 02.10.2017

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Н.В. Безименна, І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.