Справа № 464/3596/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9064/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій протиправними і зобов'язання до вчинення дій,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в травні 2017 року звернувся в суд з позовом до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова та просив визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, відповідно до трудової книжки його стаж складає понад 35 років на посадах, передбачених п.п.«е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вважає, що має право на отримання грошової допомоги, оскільки працюючи на посаді керівника фізичного виховання за суміщенням з посадою викладача, маючи педагогічне навантаження має право на призначення цієї виплати.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 в справі №803/667/17 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Галицьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Львова було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану вище постанову суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, неправильне встановлення обставин справи.

Сторони по справі в судове засідання не з'явились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що з 26.08.1981 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду викладача фізичної культури у Шкловському технічному училищі, котре перейменоване в Новояворівське середнє професійно-технічне училище №65. 01.09.1981 позивач переведений на посаду керівника фізичного виховання.

З'ясовано, що позивач перебуваючи на посаді керівника фізичного виховання безпосередньо брав участь у навчально-виховному процесі як викладач фізичного виховання, його кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії», педагогічне звання «старший викладач» із щорічним педагогічним навантаженням.

Педагогічний та страховий стаж позивача станом на день звернення до відповідача складає більше 35 років, що підтверджується записами трудової книжки, атестаційними листами, довідками, що свідчить про те, що позивач успішно проходив атестацію за період роботи керівником фізичного виховання та як викладач фізичної культури.

У жовтні 2016 року позивачу призначена пенсію за віком. На день призначення пенсії позивач працював в ДНЗ «Новояворівське вище професійне училище», де продовжує працювати.

На звернення позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідач листом №В-8 від 14 лютого 2017 року повідомив, що підстави для виплати такої допомоги відсутні, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» посада керівника фізичного виховання не передбачена.

Згідно із пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» (далі - Закон № 103/98) законодавство України про професійно-технічну освіту базується на Конституції України і складається з Закону України «Про освіту», цього Закону та інших нормативно-правових актів.

При цьому Закон України «Про освіту» застосовується в частині, що не врегульована спеціальним законом.

Спеціальним законом, що визначає права, обов'язки та соціальні гарантії педагогічних працівників професійно-технічного навчального закладу є Закон України «Про професійно-технічну освіту».

Відповідно до статті 45 цього Закону до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники професійно-технічних навчальних закладів та інші працівники, які беруть безпосередню участь у навчально-виховній роботі.

Вимоги до педагогічного працівника визначаються кваліфікаційною характеристикою, що затверджується Міністерством праці та соціальної політики України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері професійно-технічної освіти.

Для визначення відповідності педагогічного працівника займаній посаді, рівня його кваліфікації проводиться атестація.

Згідно із статтею 18 Закон України «Про професійно-технічну освіту» вище професійне училище належить до професійно-технічних навчальних закладів.

Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 посада керівника фізичного виховання відноситься до педагогічних.

Держава забезпечує педагогічним працівникам професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти пенсію за вислугу років за наявності стажу безперервної педагогічної роботи не менше ніж 25 років (частина 2 статті 47 Закону № 103/98).

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджений у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 віднесено у вищих навчальних закладах II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах посади директорів, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старших майстрів виробничого навчання, майстрів виробничого навчання, викладачів, педагогів професійного навчання, практичних психологів, соціальних педагогів, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до примітки 3 вказаного Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

В період роботи позивача до 1992 року діяв Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, що є додатком до постанови Ради Міністрів від 17 грудня 1959 року № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я та сільського господарства».

Судом встановлено, що позивач, працюючи на посаді керівника фізичного виховання за суміщенням, займав посаду викладача, яка відповідно до зазначених переліків дає йому право на пенсію за вислугу років, та виконував посадові обов'язки у тому самому закладі освіти, у той самий проміжок часу, що був відведений для основної роботи, отримуючи при цьому доплату за суміщення, яка включається до розрахунку та обчислення середньої заробітної плати в повному обсязі, сплачуючи при цьому відповідні відрахування та податки, та користувався усіма правами, обов'язками і відповідно і пільгами, передбаченими законодавством для посад, займаних позивачем.

Внаслідок педагогічної діяльності ОСОБА_1 набув право на призначення пенсії відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як педагогічний працівник.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає правильним висновок суду про право позивача на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги є неаргументованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 в справі №803/667/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. О. Яворський
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повний текст виготовлено 02.10.2017 року