Справа № 826/4194/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року № 826/4194/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Аблова Є.В., Григоровича П.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Енерджі»

до Міністерства юстиції України

треті особи публічне акціонерне товариство «Фідобанк», публічне акціонерне товариство «Томак», компанія з обмеженою відповідальністю Лакресон Сервісез ЛТД

про визнання протиправним та скасування висновку і наказу

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Вайт Енерджі» з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи публічне акціонерне товариство «Фідобанк», публічне акціонерне товариство «Томак», компанія з обмеженою відповідальністю Лакресон Сервісез ЛТД про визнання протиправним та скасування висновку і наказу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 22.02.2016 за результатами розгляду скарги ПАТ «Томак» від 22.01.2016 (за вх. №2020-0-33-16 від 25.01.2016) та доповнень до неї від 01.02.2016, а також скарги у сфері державної реєстрації компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» від 08.02.2016. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03.03.2016 № 608/5, прийнятий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 22.02.2016 за результатами розгляду скарги публічного акціонерного товариства «Томак» від 22.01.2016 (за вх. №2020-0-33-16 від 25.01.2016) та доповнень до неї від 01.02.2016, а також скарги у сфері державної реєстрації компанії «Лакерсон Сервісез ЛТД» від 08.02.2016.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.07.2017 касаційні скарги ПАТ «Томак», компанії «Лакресон Сервісез ЛТД», та особи що приєдналась до касаційної скарги ПАТ «Томак» - Міністерство юстиції України - задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судове засідання 13.09.2017 з'явились представники компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» та ТОВ «Вайт Енерджі». Ухвалою суду залучено компанію «Лакресон Сервісез ЛТД» до участі в справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та надано 10-ти дений строк представнику компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» для надання пояснень чи заперечень по суті позивних вимог.

Станом на день прийняття рішення у справі, представником компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» не надано суду ні пояснень ні заперечень по суті позову.

На підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України) судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між ПАТ «Томак» та ВАТ «Ерсте Банк» укладено Генеральну кредитну угоду № 010-05/1044 від 21.07.2008 та ряд додаткових угод до неї. В рамках вказаної Генеральної кредитної угоди укладено кредитний договір № 012-05/1040 від 25.07.2008 про надання ПАТ «Томак» кредиту (невідновлювана кредитна лінія) у розмірі 3 800 000,00 доларів США, з терміном повернення до 20.07.2015 та, в подальшому, ряд додаткових угод до нього, а також кредитний договір № 012-05/1045 від 21.07.2008 про надання ПАТ «Томак» кредиту (невідновлювана кредитна лінія) у розмірі 1 400 000,00 доларів США, з терміном повернення до 20.07.2015 та ряд додаткових угод до нього.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами ПАТ «Томак», відповідно до договору іпотеки від 21.07.2008 (далі - договір іпотеки-1), посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., з урахуванням договору про внесення змін від 11.09.2008, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме, в забезпечення зобов'язань за Генеральною кредитною угодою № 010-05/1044 від 21.07.2008 та всіх кредитних договорів укладених в її рамках, передано в іпотеку нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО за адресою м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15/6, літера 2, площею - 2174,50 кв. м. Заставна за договором не видавалась.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами ПАТ «Томак», відповідно до договору іпотеки від 05.02.2009 (далі - договір іпотеки-2), посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., передав в іпотеку нерухоме майно, а саме, в забезпечення зобов'язань за Генеральною кредитною угодою № 010-05/1044 від 21.07.2008 та всіх кредитних договорів, укладених в її рамках, передано в іпотеку 97/100 частин майнового комплексу за адресою м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15, площею - 33 565,1 кв. м. Заставна за договором не видавалась.

В подальшому до вказаного договору іпотеки внесено зміни відповідно до договору про внесення змін від 31.05.2009 до договору іпотеки від 05.02.2009, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., згідно з яким вносились зміни до опису предмету іпотеки, а саме в іпотеку передавалось нерухоме майно - майновий комплекс, загальною площею 33565,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, до складу якого входить штампувальна ділянка цеху № 11 (літера 61) площею 325,70 кв. м, корпус цехів № 6,4 ділянка бондеризації, ділянка агрегування, естакада (літери 52,53) площею 11901,50 кв. м; котельня (літера 67), площею 718,70 кв. м, склад металів (літера 23) площею 539,20 кв. м, склад штампів цеху № 1, корпус № 2, цех № 1, прибудова до цеху № 1, склад деталей (літера 70) площею 3455,50 кв. м, станція очисних споруд (літера 73) площею 284,40 кв. м, газорозподільник (літера 94) площею 12,20 кв. м, корпус № 21, цех № 5 (літера 66) площею 482,60 кв. м, корпус № 17, цех № 17 (літери 62,63) площею 798,70 кв. м, контора складу (літера 74) площею 39,20 кв. м, магазин «Берізка» (літера 64) площею 135,40 кв. м, корпус № 11, столярний цех (літери 41,42) площею 1015,50 кв. м, корпус № 7, цех № 10, корпус № 5, цех № 18, корпус № 4, цех № 22 (літери 30,31) площею 3266,70 кв. м, корпус № 3, цех № 5 (літера 69) площею 2060,20 кв. м, склад комплектуючих виробів (літера 24) площею 645,00 кв. м, цех № 11 (літера 60) площею 755,40 кв. м, спорткомплекс, склад хімреактивів, склад хімікатів, склад металевих виробів, склад матеріалів і паперу, механічний склад (літери 32,33) площею 2920,00 кв. м, склад «Кисловодськ» (літера 27) площею 1945,00 кв. м, склад матеріалів (літера 40) площею 273,40 кв. м, трансформаторна підстанція (літера 49) площею 108,00 кв. м, корпус № 12, склад фарб (літера 39) площею 204,30 кв. м, ОКБ, корпус № 2 (літера 58) площею 383,30 кв. м, будівля контрольно-перевірочного пункту (літера 34) площею 716,60 кв. м, станція зарядки ел.кар (літера 29) площею 578,60 кв. м, що належить відкритому акціонерному товариству «Томак» (іпотекодавцю) на підставі правовстановлюючого документу - рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2009 у справі № 31/90.

За вказаним договором, право власності на вказане майно зареєстроване за ПАТ «Томак» КМБТІ 07.05.2009 за реєстровим номером 298-з та записаний в реєстрову книгу за № д.9п-11.

Також нерухоме майно, що перебувало в іпотеці-1 та в іпотеці-2 було передано в наступну іпотеку компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» за договором іпотеки № 2119 від 09.09.2013, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо майна, переданого в іпотеку-1 - 09.09.2013, номер запису про іпотеку 2422245, номер запису про обтяження 2420900, щодо майна, переданого в іпотеку-2 - 10.09.2013, номер запису про іпотеку 2439807.

За наведеними вище кредитними договорами та договорами іпотеки права та обов'язки ВАТ «Ерсте Банк» перейшли до ПАТ «Фідобанк», як до правонаступника.

23.07.2015 ПАТ «Фідобанк» надіслало ПАТ «Томак» повідомлення-вимогу, яке була отримано останнім 03.08.2015 та, якою банк повідомив про те, що у разі не погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 010-05/1044 від 21.07.2008 в тридцяти денний строк, ПАТ «Фідобанк» зверне стягнення на предмети іпотеки шляхом набуття на них права власності. Відповідно до зазначеної вимоги, заборгованість ПАТ «Томак» перед ПАТ «Фідобанк» за кредитними договорами склала 3 898 338,03 долари США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 23.07.2015 складала 85 810 583,38 грн., пеня 1 209 835, 24 грн.

У зв'язку з тим, що кредитні зобов'язання ПАТ «Томак» виконані не були, ПАТ «Фідобанк» на підставі ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» набуло іпотечне майно у власність. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.11.2015 здійснено реєстраційний запис № 12260200 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк». Рішенням від 27.11.2015 було здійснено державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк» на нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО (реєстраційний номер 00), за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, 15/15/6, літера 2 (іпотечне майно по договору іпотеки-1).

Також, 24.11.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено реєстраційний запис № 12250695 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк». Рішенням від 27.11.2015 (індексний номер 26521370) здійснено державну реєстрацію права власності ПАТ «Фідобанк» на майновий комплекс (реєстраційний номер 00), за адресою: м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, 15/15 (іпотечне майно по договору іпотеки-2).

В подальшому ПАТ «Фідобанк» вказане нерухоме майно було відчужене (продане) ТОВ «Вайт Енерджі» за договорами купівлі-продажу від 09.12.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р., право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

- на колишній наземний склад з підвалом ЦО, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15/6 (надалі - майно-1) - рішенням (індексний номер 26924699) про державну реєстрацію права власності ТОВ «Вайт Енерджі» ( адреса: Україна, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 13/2-б), запис про право власності № 12453123;

- на майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15 (надалі - майно-2) - рішенням (індексний номер 26924910) про державну реєстрацію права власності ТОВ «Вайт Енерджі» ( адреса: Україна, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 13/2-б), запис про право власності № 12452987.

Вищевказане нерухоме майно було придбане позивачем у власність за відплатними договорами та повністю оплачене, що підтверджується матеріалами справи.

Надалі нерухоме майно було передано в іпотеку 10.12.2015 в забезпечення виконання зобов'язань останнього перед ПАТ «Фідобанк» за Генеральною кредитною угодою № 1092015-Ю від 10.12.2015 а саме:

- майно-1 - за договором іпотеки № 1092015-Ю/2 від 10.12.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р., запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 12462449, індексне рішення 26945707 від 10.12.2015, запис про обтяження № 12462882, індексне рішення 26944845;

- майно-2 - за договором іпотеки № 1092015-Ю/1 від 10.12.2015, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р., запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку № 12463378, індексне рішення 26945369 від 10.12.2015, запис про обтяження № 12464473, індексне рішення 26948060.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2016 позов ПАТ «Томак» до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюка С.П. та державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Канівець Л.М., треті особи: ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Вайт Енерджі», про визнання протиправним та скасування рішення, індексний номер 26521370 від 27.11.2015 про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Фідобанк» на майновий комплекс (реєстраційний номер 00) та скасування реєстраційного запису від 24.11.2015 № 12250695; визнання протиправним та скасування рішення, індексний номер 26542874 від 27.11.2015 про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Фідобанк» на нежилий будинок (реєстраційний номер 00); визнання протиправним та скасування реєстраційного запису від 24.11.2015 № 12260200 про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 00 за ПАТ «Фідобанк» - залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України.

ПАТ «Томак» 25.01.2016 та компанія «Лакресон Сервісез ЛТД» 08.02.2016 звернулися до Міністерства юстиції України, в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із скаргами, в яких просили скасувати рішення та записи про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Фідобанк» на відповідні об'єкти нерухомого майна.

Міністерство юстиції України надіслало на адресу державного реєстратора Бондаренко А.В. повідомлення за вих. № 1188/19/42-16, на адресу державного реєстратора Канівець Л.П. повідомлення за вих. № 1188/19/42-16, на адресу державного реєстратора Філюка С.П. повідомлення за вих. № 1188/19/42-16, на адресу Компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» повідомлення за вих. № 1188/19/42-16, на адресу ПАТ «Томак» повідомлення за вих. № 1188/19/33-16, на адресу ТОВ «Вайт Енерджі» повідомлення за вих. № 1188/19/33-16, на адресу ПАТ «Фідобанк» повідомлення за вих. № 1188/19/33-16 від 18.02.2016, згідно з якими розгляд скарг ПАТ «Томак» та компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» був призначений на 22.02.2016 о 10-00 год. Разом із повідомленнями надіслано копію скарги компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» з додатками.

За результатами розгляду скарги ПАТ «Томак» від 25.01.2016 (з урахуваннями доповнень до неї від 01.02.2016), а також скарги у сфері державної реєстрації компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» від 08.02.2016, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято висновок від 22.02.2016, яким скарги задоволені в повному обсязі. На підставі вказаного висновку Міністерством юстиції України видано наказ № 608/5 від 03.03.2016, яким було задоволено скарги ПАТ «Томак» та компанії «Лакресон Сервісез ЛТД».

Вказаний наказ був виконаний в повному обсязі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого право власності на спірне майно перейшло до інших осіб, а саме:

- право на нежилу будівлю було зареєстроване за компанією - нерезидентом (компанія «ЗОГРІФ БІЗНЕС ЛТД2, Беліз), запис в Державному реєстрі 13608073 від 09.03.2016, підстава - договір купівлі-продажу № 377 від 09.03.2016, посвідчений приватним нотаріусом Виходцевим І.А., індексне рішення № 28642830;

- право на майновий комплекс було зареєстроване на правах спільної часткової власності, а саме: на частку в майні у 35/100 право зареєстроване за компанією нерезидентом «Фравега Трейд Інк» (Панама), номер запису в Державному реєстрі 13609433 від 09.03.2016, індексне рішення 28643260, підстава - договір купівлі-продажу № 374 від 09.03.2016, посвідчений приватним нотаріусом Виходцевим І.А.;

- на частку в майні у 65/100 право зареєстроване за компанією нерезидентом «ЗОГРІФ БІЗНЕС ЛТД» (Беліз), номер запису в Державному реєстрі 13609428 від 09.03.2016, індексне рішення 28642830, підстава - договір купівлі-продажу № 376 від 09.03.2016, посвідчений приватним нотаріусом Виходцевим І.А.

11.03.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про поділ майнового комплексу в натурі на підставі договору про поділ майнового комплексу між співвласниками № 343 від 11.03.2016, який посвідчений приватним нотаріусом Малаховською І.В., згідно з яким майно-2 було поділено в натурі та зареєстровано на праві приватної власності за наступними особами та наступним чином:

- частині майнового комплексу площею 11901,5 кв. м (нежитлова будівля літера АА1) присвоєно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна (надалі РНОНМ) 85 та зареєстровано на праві приватної власності за компанією нерезидентом «Фравега Трейд Інк» (Панама), номер запису 13645571 від 11.03.2016, індексне рішення 28686538;

- частині майнового комплексу площею 21663,6 кв. м (майновий комплекс) присвоєно РНОНМ 85 та зареєстровано на праві приватної власності за компанією нерезидентом «ЗОГРІФ БІЗНЕС ЛТД» (Беліз), номер запису 13645254 від 11.03.2016, індексне рішення 28682456.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною 1статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб'єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Згідно із пунктами 2, 3, 4 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено, що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та / або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

Пунктами 8, 9, 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації передбачено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Відповідно до пункту 11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Пунктом 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації передбачено, що за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Відповідно до пункту 14 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, висновок комісії, на підставі якого суб'єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов'язково містить інформацію про те, що:

1) рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації;

2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов'язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб'єктом розгляду скарги рішень, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 2 частини 6статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Пунктом 17 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації передбачено, що копії рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги, засвідчені в установленому законодавством порядку, надсилаються скаржнику, суб'єкту оскарження, а також особам, які брали участь у розгляді скарги по суті, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

В обґрунтування позову позивач вказує на пропуск одним зі скаржників - ПАТ «Томак» строку на оскарження реєстраційних дій, на наявність судових спорів по справах № 910/1846/16, № 826/26341/15 (у якому в подальшому, як вказує позивач ухвалою від 03.02.2016 було залишено позов без розгляду), на неналежне повідомлення його про засідання комісії з питань розгляду скарг, вважає, що скарга другого скаржника - компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» не підлягала розгляду, оскільки іпотека на його користь припинилась внаслідок реєстрації звернення стягнення ПАТ «Фідобанк» (що було предметом оскарження та скасування згідно оскаржуваного наказу Міністерства), а також стверджує, що розгляд скарг відбувся без належного вивчення документів.

Відповідач заперечує проти задоволення позову та в своїх письмових запереченнях вказує на те, що про розгляд скарг заінтересовані особи повідомлялись листами від 18.02.2016 (копії яких відповідач надав), рішення приймалось на підставі вивчення документів бази даних про реєстрацію Державного реєстру прав, зокрема, заяв та доданих до них документів, які стали підставами реєстраційних дій, строк звернення зі скаргою на реєстраційні дії починається з дня реєстраційної дії або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю, що справа № 910/1846/16 не мала своїм предметом спір про реєстраційні дії або про право власності на нерухоме майно чи правочини щодо нього, які є предметом розглянутих Міністерством скарг, також вказує на те, що оскаржені дії не є такими, що позбавляють можливості оскарження їх компанію «Лакресон Сервісез ЛТД», оскільки вони стосуються її зареєстрованих прав (прав іпотекодержателя), що є умовою оскарження. Крім того, Міністерство підтримує позицію, викладену у висновку Комісії з питань розгляду скарг щодо неналежності документів, поданих для вчинення реєстраційних дій, зокрема, документів, які підтверджують вручення іпотекодавцеві вимоги іпотекодержателя про усунення порушень, та щодо порушення при зверненні стягнення положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які передбачають відмову у державній реєстрації прав за наявності обтяжень.

Компанія «Лакресон Сервісез ЛТД» вказує на правомірність задоволення її скарги, підтримуючи позицію відповідача.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час розгляду скарг Міністерством) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Тобто, початок строку звернення відповідно до положень ч. 3 ст. 37 вказаного Закону визначається не лише днем державної реєстрації але й днем, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Матеріали справи не містять доказів того, що скаржник компанія «Лакресон Сервісез ЛТД» дізналась про порушення своїх прав раніше, ніж за 30 календарних днів до звернення зі скаргою. Таким чином, ці доводи позивача не можуть стосуватись скарги компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» та наказу в частині її задоволення.

Відповідно ж до положень п. 7 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу. У разі наявності у суб'єкта розгляду скарги інших скарг з питання, порушеного у скарзі, розгляд таких скарг по суті об'єднується та здійснюється у строки, які обраховуються з моменту реєстрації скарги, поданої раніше. Тобто, в разі наявності крім скарги, щодо якої можуть бути сумніви щодо строків її подачі, інших скарг з цих же питань - їх розгляд об'єднується, що виключає можливість відмови у розгляді скарг у зв'язку зі спливом строку на подання скарги одного із скаржників.

Разом з тим суд зауважує, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, ст. 37 якої передбачає можливість оскарження реєстраційних дій до Міністерства юстиції України, набрав чинності з 13.12.2015, Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації затверджено Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2016 № 37/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2016 за № 42/28172, склад Комісії затверджено Наказом Міністра юстиції України від 14.01.2016 № 9/7. Таким чином, об'єктивно скарга до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації об'єктивно не могла бути подана раніше визначення порядку діяльності цієї Комісії, формування її складу та початку її роботи.

ПАТ «Томак» звернулося до Міністерства юстиції України, в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 25.01.2016, тобто, в межах 30-денного строку з часу, коли таке звернення стало об'єктивно можливим.

Суд критично оцінює твердження позивача про можливість зарахування у спеціальний строк звернення до органу часу, коли сам цей орган не діяв та не існував, хоча його існування було передбачено Законом, оскільки таке застосування норми цим органом (відмова у розгляді скарги через те, що на початок відліку строку звернення до органу - цей орган не діяв з підстав, незалежних від суб'єктів звернення) суперечило б вимогам до реалізації владних повноважень щодо добросовісності, розумності та використання повноваження для мети з якою це повноваження надано. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність розгляду Міністерством поданих скарг.

Стосовно посилань на наявність на розгляді господарського суду міста Києва справи № 910/1846/16, то як видно із матеріалів справи, інформації Єдиного державного реєстру судових рішень Товариства з обмеженою відповідальністю «Вайт Енерджі» до Публічного акціонерного товариства «Томак» про усунення перешкод в користуванні майном. Ухвалою господарського суду від 22.03.2016 позовну заяву було повернуто без розгляду.

Таким чином, як видно з вказаного, судове провадження на розгляді господарського суду міста Києва справи № 910/1846/16 не є спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав що й розглянуті Міністерством скарги, оскільки, як видно, предметом розгляду у вказаній судовій справі не є право власності, захист якого є предметом скарг, а усунення перешкод у користуванні, крім того, компанія «Лакресон Сервісез ЛТД» не є стороною у вказаній справі, тому вказаний довід позивача взагалі не може бути застосований до розгляду Міністерством скарги вказаної компанії.

Стосовно доводів позивача про те, що у другого скаржника - компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» відсутнє право, яке підлягає захисту, то суд зауважує, що відповідно до п. 3 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено. Відповідно до абзацу 9 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», умовою розгляду скарги є порушення прав скаржника. В даному разі скаржник компанія «Лакресон Сервісез ЛТД» звертаючись зі скаргою вказує на те, що саме реєстраційні дії, які стали предметом її скарги, вплинули на його права як іпотекодержателя другої черги, оскільки вчинені внаслідок порушення його прав іпотекодержателя та обтяжувача.

Посилання позивача на те, що іпотека на користь компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» є припиненою внаслідок реєстраційної дії, яка є предметом оскарження (реєстрації права власності за першим іпотекодержателем), навпаки - свідчать про те, що оскаржені дії дійсно стосуються прав компанії «Лакресон Сервісез ЛТД», оскільки в разі законності таких дій можуть мати наслідком припинення таких прав.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 13 Закону України «Про іпотеку» у разі звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем наступний іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов'язання перед наступним іпотекодержателем не настав.

Ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає обов'язок іпотекодержателя в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Ч. 3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» передбачають у разі продажу предмета іпотеки право наступного іпотекодержателя виконати основне зобов'язання за боржника з наслідками та набути прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором.

Вказане означає, що наступна іпотека має певні правові наслідки та створює певні обов'язки для попереднього іпотекодержателя, в тому числі у випадках звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як видно з матеріалів справи, на момент звернення ПАТ «Фідобанк» з заявами про державну реєстрацію права власності на підставі договорів іпотеки та вчинення відповідних реєстраційних дій а також на момент реєстрації прав власності за ТОВ «Вайт Енерджі» внаслідок укладення з ним договорів купівлі-продажу ПАТ «Фідобанк» щодо нерухомого майна у Державному реєстрі прав на нерухоме майно наявні записи про обтяження такого майна іпотекою на користь компанії «Лакресон Сервісез ЛТД».

Ч. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 № 1878-VI, чинній на час відповідних заяв та реєстраційних дій) передбачає відмову у державній реєстрації прав у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. При цьому Закон не встановлював винятку для випадків звернення стягнення на предмет іпотеки та наступного продажу таким іпотекодержателем об'єктів нерухомого майна іншій особі.

Також з матеріалів справи, зокрема з висновку Комісії, видно, що однією з підстав для задоволення скарги ПАТ «Томак» та компанії «Лакресон Сервісез ЛТД» на дії державних реєстраторів та прийняття Міністерством юстиції України відповідного Наказу № 608/5 від 03.03.2016, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень було порушення державним реєстратором положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та положень Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, в редакціях, що діяли на час прийняття рішень державним реєстратором.

Так, ст. 9 та частиною другою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що поміж інших обов'язків, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (пункт 1); приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (пункт 2).

Згідно з частиною першою ст. 35 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до пункту 46 Порядку № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 46 Порядку № 868, визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9, 10 та 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Як видно з матеріалів реєстраційних справ, окрім інших документів разом із заявами про державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна: нежилий будинок - колишній наземний склад з підвалом ЦО, загальною площею 2 174,50 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15/6 (літ. 2) та майновий комплекс, загальною площею 33 962,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, до реєстраційної служби ПАТ «Фідобанк» було подано накладну № 2570712 кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС-Україна».

Втім, як вже зазначалося, розділом 9 «Додаткові умови» Договору іпотеки від 21.07.2008 та Договору іпотеки від 05.02.2009, між ВАТ «Ерсте Банк» і ВАТ «Томак» було погоджено, що «Всі повідомлення між Сторонами здійснюються у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм».

Таким чином, підтвердженням отримання ПАТ «Томак» письмової вимоги ПАТ «Фідобанк», і завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12.05.2006 № 211, а не копія накладної № 2570712 кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС-Україна».

Оскільки, під час укладання договорів іпотеки ВАТ «Ерсте Банк» і ВАТ «Томак» було погоджено саме повідомлення, які направляються рекомендованим листом або телеграмою, а оформлення та направлення накладної № 2570712 кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС-Україна», Правилами № 270 та Порядком № 211, не передбачено, а відтак, не може бути підтвердженням завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Вказане, підтверджується позицією Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, що викладена у постанові від 11.04.2017 по справі № 21-1458а16 (провадження № 822/864/15).

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача про скасування наказу та висновку, а також про зобов'язання вчинити дії, як похідні від них, нормативно і документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Міністерством юстиції України доведено правомірність оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання підвідомчості даного спору адміністративному суду, суд керується нормами ч. 2 ст. 2 КАС України, згідно яких до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до п. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

П. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У даній справі є предметом саме здійснення відповідачем - Міністерством юстиції України владних повноважень в сфері державної реєстрації, а оскаржений наказ є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень.

Предметом оцінки адміністративним судом на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України в даній справі є не цивільно-правові відносини, які склались між позивачем та третіми особами, а акт відповідача - наказ Міністра юстиції. І хоч самим цим актом дана оцінка цивільно-правових відносин - виконанню умов господарських договорів щодо надання кредиту та іпотеки, але сам акт (наказ Міністерства юстиції) є адміністративним актом суб'єкта владних повноважень, і спрямований на виконання владних повноважень. Дані правовідносини - щодо розгляду скарг та вирішення їх актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень мають адміністративний характер. Предметом спору в даному разі є не саме виконання господарських договорів, а акт індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, виданий щодо наслідків виконання цих договорів. Підставою позову є порушення суб'єктом владних повноважень порядку здійснення цих повноважень (щодо строку прийняття скарг, повідомлення про розгляд скарг та інше).

Цим дана справа відрізняється від справ, у яких предметом спору є саме виконання безпосередньо договорів іпотеки шляхом реєстрації за іпотекодержателем права власності.

В цьому, зокрема, полягає відмінність даної справи від справи № 21-3632а16, розглянутої Верховним Судом України 11.04.2016.

Це не дає можливості зробити висновок про те, що дані правовідносини мають приватно-правовий характер, а спір щодо них може бути підвідомчим господарським судам, а відтак, відповідно до положень ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про підвідомчість даної справи адміністративному суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Вайт Енерджі» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Смолій І.В.

Судді Аблов Є.В.

Григорович П.О.