Справа № 372/1646/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 372/1646/17 Головуючий у 1-й інстанції: Болобан В.Г.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 20.07.2017 року (а.с.44) просила визнати рішення Обухівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Київської області про припинення розгляду звернення з питань призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до частини 2, п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 13.06.2017 року №79/В-04 протиправним та зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» та виплатити недоотриману суму пенсії.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним рішення Обухівського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Київській області про припинення розгляду звернення позивачки з питань призначення пенсії на пільгових умовах та зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву позивачки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

02.10.2017 року від представника позивачки ОСОБА_3 електронною поштою надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку її зайнятістю у розгляді іншої справи.

До даної заяви жодного доказу про те, що представник апелянта знаходиться в іншому суді, де розглядається інша справа з її участю, долучено не було, а тому колегія суддів не може вважати поважною причину неявки представника позивачки в судове засідання до суду апеляційної інстанції. Про час та місце розгляду справи представник позивачки повідомлена у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.05.2017 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Обухівського об'єднаного управління пенсійного фонду України в Київській області про призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до рішення Обухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 13 червня 2017 року припинено розгляд повторної заяви ОСОБА_2, так як не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Зазначене рішення було направлено позивачці відповідно до супровідного листа 12.06.2017 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивачки про призначення пенсії не була розглянута по суті, а отже суд зобов'язав пенсійний орган розглянути таку заяву.

Колегія суддів повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

За змістом статті 82 зазначеного Закону, документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Отже, Закон чітко визначає, що пенсійний орган зобов'язаний розглянути заяву громадянина про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення, яке може бути оскаржено зацікавленою особою, у т.ч. і до суду.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, відповідач, отримавши заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії, прийняв рішення про припинення її розгляду, пославшись за ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», розділу 2 п.2.5 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в Пенсійному фонді України».

Така відмова не узгоджується з Законом України «Про пенсійне забезпечення», який чітко визначає , що пенсійний орган зобов'язаний розглянути заяву громадянина про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення про призначення пенсії або ж про відмову у призначенні. При цьому Закон не обмежує особу на повторне звернення до компетентного органу із відповідною заявою.

Посилання у оскаржуваному рішення від 13 червня 2017 року на Закон України «Про звернення громадян» є не вірним, оскільки позивачка не зверталась до пенсійного органу із таким зверненням, а подала заяву про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Таким чином, з аналізу вищезазначеної норми Закону слідує, що заява позивачки про призначення пенсії не є зверненням особи у розумінні Закону України «Про звернення громадян».

Фактично, відповідач самовільно присвоїв заяві позивачки статус звернення громадянина, чим порушив її право на подачу заяви про призначення пенсії, передбачене Конституцією України та Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, припинення розгляду повторної заяви позивачки про призначення пільгової пенсії є незаконним, як є незаконним застосування під час розгляду заяви ОСОБА_2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян»

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вище зазначено судом, відповідно до ст. 82 зазначеного Закону, документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Проте, як встановлено судом, відповідач фактично заяву позивачки про призначення пенсії не розглянув та не прийняв відповідного рішення про призначення або ж про відмову у призначенні пільгової пенсії.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, суд у разі задоволення позову може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб»єкта владних повноважень чи окремих його положень, зобов'язати відповідача вчинити певні дії., тобто суд перевіряє законність прийнятого суб'єктом владних повноважень рішення.

Оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень по заяві позивачки рішення про відмову у призначенні пенсії не приймав, підстав для зобов'язання пенсійний орган прийняти рішення про призначення пільгової пенсії позивачці не має.

Тому суд першої інстанції, враховуючи, що відповідачем по суті заява позивачки не була розглянута, прийняв законне рішення про визнання протиправним рішення Обухівського об'єднаного управління пенсійного фонду в Київській області про припинення розгляду звернення з приводу призначення пенсії та зобов'язав розглянути таку заяву позивачки.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд в оскаржуваній постанові не зробив висновку щодо наявності чи відсутності доказів, які в спростували інформацію про проведення атестації робочих місць, тобто не встановив фактичних даних щодо наявності у позивачки права на призначення пільгової пенсії, чим порушив її право на ефективне поновлення у правах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Стаття 2 КА України визначає завдання адміністративного судочинства.

Зокрема, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичної особи від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, з урахуванням права особи на участь особи у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції встановив незаконність прийнятого пенсійним органом рішення, прийнятого з порушенням вищезазначених завдань адміністративного судочинства.

За змістом ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повноти захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб. про захист яких вони просять.

Отже, суд першої інстанції, виходячи із суті заявлених позовних вимог та із досліджених доказів, прийшов до вірного висновку про зобов'язання відповідача розглянути заяву позивачки про призначення пенсії, оскільки остання фактично розглянута не була та рішення щодо наслідків її розгляду відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства пенсійним органом прийнято не було.

Підстави для зобов'язання відповідача призначити позивачці пенсію та виплатити неотриману пенсію відсутні, оскільки питання призначення пенсії чи відмова у її призначенні відноситься до компетенції відповідного пенсійного органу, тоді як такого рішення відповідач за наслідками розгляду заяви позивачки не прийняв.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Обухівського районного суду Київської області від 28 серпня 2017 року є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Обухівського районного с уду Київської області від 28 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 04 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.