Справа № 321/593/17
Суддя: Олійник М. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Михайлівський районний суд Запорізької області

Справа № 321/593/17
Провадження № 2-а/321/10/2017
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

представника позивача Клопкова С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням II групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому вказану одноразову грошову допомогу у розмірі 30-кратного грошового забезпечення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не зважаючи на встановлення йому II групи інвалідності у зв`язку із пораненням та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, наявність статусу інваліда війни II групи, протоколом засідання комісії МОУ № 4 від 16 червня 2014 року йому було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення не існувало норм щодо виплати компенсаційних сум.
Представник позивача Клопков С.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан в складі військової частини пп НОМЕР_1 в період з 05 листопада 1979 року по 05 листопада 1981 року, що підтверджується копією військового квитка позивача (а.с.13-14). Під час виконання службових обов`язків в Демократичній республіці Афганістан отримав поранення голови, контузію.

З матеріалів справи вбачається, що у 1980 році, при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачем отримано вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку), наслідком яких стали рубці шкіри в зазначеній анатомічній області, які у подальшому призвели до розвитку «Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії II ст., прогресуючого кризового перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебро-базілярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженими вестибуло-координаційними порушеннями, центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом. Гіпертонічної хвороби III ст., З ст., дуже високий кардіоваскулярний ризик. Гіпертрофії лівого шлуночка. Ангіопатії сітківки обох очей. СН II А ст. ФК III. Церебрального атеросклерозу 2 ст. Двобічної сенсоневральної приглухуватості.»,- що підтверджено військово-медичними та військово-обліковими документами.
Згідно витягу з протоколу № 1902 від 06 серпня 2013 року засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (а.с.11), поранення (контузія) і захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби про перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1328/Ж від 01 серпня 2013 року, рубці у потиличній ділянці справа, по середенній лінії, у тім`яній ділянці справа, є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду, могли бути спричинені у зазначений ОСОБА_1 строк, тобто у 1980 році (а.с.11).

За результатами огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії від 27 квітня 2010 року, 19 квітня 2011 року, 19 квітня 2012 року, 25 квітня 2013 року, 21 серпня 2013 позивачу встановлювалась інвалідність (а.с.6-10), а з 21 серпня 2013 року була встановлена друга група інвалідності, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

За змістом статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Така одноразова грошова допомога призначається і виплачується також у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

За приписами частини шостої статті 16-3 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На звернення ОСОБА_1 щодо отримання даної грошової допомоги йому було відмовлено з підстав, викладених в протоколі засідання комісії від 16 червня 2014 року, оскільки на день його звільнення (05.11.1981) не існувало норм щодо виплати компенсаційних сум, державного обов`язкового особистого страхування чи виплати одноразової допомоги (а.с.16).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

На виконання норм цього Закону Кабінетом Міністрів України були прийняті постанови №499 від 28 травня 2008 року та №975 від 25 грудня 2013 року.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається и виплачується в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Другу групу інвалідності через захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу встановлено з 21 серпня 2013 року, тому він має право на допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Пунктом 1 даної постанови затверджено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а пунктом 2 постанови визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Відповідно до пп.4 п.2 порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, у розумінні Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей", не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14, від 21 квітня 2015 року у справі №21-135а15, від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 7 вищевказаного Порядку №499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпоряднику бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови від письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Міністерством оборони України, як головним розпорядником коштів, прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з підстав відсутності норм щодо виплати компенсаційних сум, державного обов`язкового особистого страхування чи виплати одноразової допомоги, на день звільнення позивача.

Проте суд не погоджується з таким рішенням, так як застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок ушкодження здоров`я, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Матеріалами справи безспірно підтверджено, що захворювання позивача пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби в Республіці Афганістан, в зв`язку з чим з 21 серпня 2013 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві.

Враховуючи, що позивач отримав інвалідність внаслідок травм, поранення та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII та в Порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.

Згідно зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин, з врахуванням наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню саме щодо визнання протиправної відмови Міністерства оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням II групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, оскільки дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні йому грошової допомоги є протиправними, та вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути це питання.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Так, позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати на оплату правової допомоги в сумі 1500 грн., що підтверджується такими доказами: договором про надання правової допомоги від 22 березня 2017 року (а.с. 17), квитанціями від 3 травня 2017 року (а.с. 18), актом прийняття грошових коштів від 3 травня 2017 року (а.с. 19), розрахунком витрат на правову допомогу (а.с. 20). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням II групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Стягнути з Міністерства оборони Україниза рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Стягнути з Міністерства оборони Україниза рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області М.Ю.Олійник