Справа № 821/929/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/929/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача Сімеоніді І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач або УМВС України в Херсонській області) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2006 по 2010 роки позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. Наказом УМВС від 26.05.2010 № 381 о/с звільнений з ОВС в запас Збройних Сил України. При звільненні компенсація невикористаної відпустки за 2010 рік відповідачем не виплачено.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 р. у справі №821/2093/16, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017 р., стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в 2010 році в сумі 791,42 грн. Повний розрахунок з позивачем проведено 06.06.2017 р. На підставі вказаного позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки повного розрахунку за період з 27.05.2010 по 06.06.2017 р. в сумі 181 634,64 грн.

Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що положення Кодексу законів про працю України передбачають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тобто затримку виплати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, в даному випадку відбулася затримка компенсації невикористаної відпустки.

Вказав, що спеціальним законодавством не передбачено строки виплати компенсації за невикористану відпустку та стягнення затримки розрахунку при звільненні при не виплаті компенсації за невикористану відпустку.

Крім того вказав про наявність спору між ОСОБА_1 та УМВС України в Херсонській області щодо розміру сум належних працівникові при звільненні, а саме виплат грошової компенсації за невикористану відпустку.

На підставі вказаного просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: наказом УМВС України в Херсонській області "По особовому складу" №318 о/с від 26.05.2010 року згідно з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за ст.66 (за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору боротьби з незаконною міграцією відділу боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми УМВС.

Судом встановлено, що компенсація за невикористану відпустку позивачу в момент звільнення виплачена не була.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року по справі № 821/2093/16 стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в 2010 році в сумі 791 грн. 42 коп. (сімсот дев'яносто одну гривню сорок дві копійки). Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року залишено без змін.

Відповідно до довідки по особовому рахунку позивача, виданому Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" від 07.06.2017 р., грошову компенсацію за невикористану відпустку позивачу перераховано 06 червня 2017 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (далі по тексту - Положення № 114) визначено порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки (п.1 Положення №114).

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі, про що зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 р. № 753/11/13-10 "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби".

Таким чином, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є спеціальним нормативно-правовим актом при наданні правової оцінки правовідносинам з проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, дотриманні їх прав та виконання ними своїх обов'язків.

Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регулюється інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженим наказом МВС України "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" від 31.12.2007 № 499 (далі по тексту - Інструкція № 499) (чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 3 наказу МВС України № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 22 до наказу МВС України № 499 визначено додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідно до якого компенсація за невикористану відпустку не відноситься.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що компенсація за невикористану відпустку не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців та не є складовою грошового забезпечення, а є окремою матеріальною гарантією.

Нормами права передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто заробітної плати. В даному випадку позивач отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату, і доводів щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні в частині виплат належних сум грошового забезпечення, адміністративний позов не містить.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року №13 передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Отже, чинним законодавством не передбачено можливості стягнення компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні співробітників органів внутрішніх справ.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що норми Кодексу законів про працю України, зокрема статті 116, 117 на спірні правовідносини не поширюються, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства. При цьому, компенсація за невикористану відпустку має разовий характер, тому позовні вимоги щодо стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на користь позивача 181 634,64 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню.

З огляду на перелічене, суд не погоджується з посиланнями позивача, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні чинного законодавства України.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що в даному випадку відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів щодо спростування позовних вимог ОСОБА_1

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12,17,18, 19, ч. 1 ст. 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 02 жовтня 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 12.3