Справа № 806/2359/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м.Житомир справа № 806/2359/17

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про зобов'язання зняти арешт нерухомого майна та зняти заборону здійснювати відчуження майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов"язати Богунський відділ державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зняти арешт нерухомого майна (реєстраційний номер 774606) накладеного постановою ВП №37517834 від 15.04.2013 та зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

В обґрунтування позову зазначила, що після смерті свого батька - ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса для відкриття спадкової справи. Під час оформлення спадщини нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на все майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови державного виконавця від 15.04.2013. Згідно листа, який вона отримала від Богунського ВДВС було повідомлено, що виконавче провадження ВП 37517834 завершено 25.01.2014 та станом на 07.06.2017 виконавчі провадження відносно ОСОБА_4 на виконанні у відділі відсутні, однак підстави для зняття арешту відсутні, оскільки 25.01.2014 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Позивач вважає, що арешт майна порушує її права як спадкоємця з часу відкриття спадщини. Тому, просить зняти такий арешт.

В судовому засіданні позивач та представник позивач позов підтримали, просили задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування заперечень зазначив, що оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу, майно боржника з-під арешту не було звільнено у зв"язку з тим, що відповідно до ч.1 ст.50 Закону України №606 "Про виконавче провадження" арешт з майна боржника знімається у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав. Повторно на виконання виконавчий документ не надходив та станом на 20.09.2017 на виконанні у відділ не перебуває. Тому, підстави для зняття арешту з майна відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2013 державним виконавцем, на підставі наказу Господарського суду від 01.04.2013 №906/122/13-г, відкрито виконавче провадження ВП №37517834 з примусового стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ "ТеРА"-16401,21 грн. боргу, а також 1720,50 грн.

Цього ж дня, державним виконавцем, на підставі ст.57 Закону України №606 "Про виконавче провадження", була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В подальшому, 25.01.2014 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 І-ТП №307344, 27.03.2017 ОСОБА_4 помер.(а.с.5)

Позивач, після смерті свого батька ОСОБА_4, є спадкоємицею квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Звернувшись до нотаріуса для відкриття спадкової справи, дізналася, що неможливо видати свідоцтво на спадщину, оскільки на все майно її батька накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

На її звернення до Богунського ВДВС щодо закриття виконавчого провадження №37517834 та звільнення з-під арешту майна, Богунський ВДВС надіслав лист від 07.06.2017, у якому повідомив, що виконаче провадження завершено 25.01.2014 на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". Станом на 07.06.2017 відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_4 на виконанні у відділі відсутні. Тому, підстави для зняття арешту відсутні.(а.с.14)

Тому, позивач звернувся до суду та просить зобов"язати відповідача зняти арешт з майна.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ст.11 Закону "Про виконавче провадження" №606 (в редакції чинного на момент відкриття виконавчих проваджень) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.6 ч.2 ст.11 цього Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

В ході розгляду справи встановлено, що 15.04.2013 державним виконавцем примусовому виконанні наказу Господарського суду від 01.04.2013 №906/122/13-г, про стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ "ТеРА"-16401,21 грн. боргу, а також 1720,50 грн., на підставі ст.57 Закону України №606 "Про виконавче провадження", була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивач вважає, що, оскільки виконавче провадження завершене, відповідач зобов"язаний зняти арешт з майна боржника.

При цьому, представник відповідача стверджує, що підстави для зняття арешту відсутні, оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу, а не до суду або іншого органу який його видав, як того передбачає ч.1 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд погоджується з доводами представника відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" №606 (у редакції від 16.01.2014) від 21.04.1999 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25.01.2014 у ВП№37517834 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, арешт, накладений на майно боржника державним виконавцем знятий не був.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону № 606 (у редакції від 16.01.2014) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом;8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.50 цього ж Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічне регулювання містяться і у ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

В контексті наведеного суд відмічає, що арешт накладений на майно боржника державним виконавцем знімається, у разі закінчення виконавчого провадження або у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" редакції від 02.06.2016 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тобто, Законом № 606 та Законом №1404-VIII передбачений вичерпний перелік підстав, за яких державний виконавець зобов"язаний зняти арешт з майна. Однак, законодавством не передбачається зняття накладеного арешту як наслідок повернення виконавчого документа стягувачу.

З огляду на те, що державним виконавцем виконавчий документ був повернутий стягувачу, суд вважає, що підстави для зобов"язання відповідача зняти арешт з майна боржника відсутні.

При цьому, суд звертає увагу, що за приписами ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 02.06.2016 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Тобто, суд вважає, що позивач має право звернутися до суду з окремим позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи те, що підстави для зобов"язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою ВП №37517834 від 15.04.2013 відсутні, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 04 жовтня 2017 р.