Справа № 820/3021/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

21 вересня 2017 р. №820/3021/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ралка С.С.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про стягнення суми середнього заробітку та моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- стягнути з Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44541,90 грн.;

- стягнути з Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 44541,90 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що при звільненні його з посади, з позивачем не було проведено повний розрахунок. Вважає, що цим відповідач порушив норми КЗпП України. З огляду на викладене, він звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаних коштів. Постановою суду від 09.02.2017 по справі №820/6174/16 позов задоволено. Стягнуто з відповідача невиплачену заробітну плату при звільненні у сумі 24817,38 грн. Ухвалою апеляційного суду від 15.03.2017 апеляційну скаргу повернуту відповідачу. Також позивач зазначив, що стягнута з відповідача заробітна плата при звільненні у сумі 24817, 38 грн. була перераховано відповідачем 25.04.2017. Таким чином, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2016 по 24.04.2017 в сумі 44541 грн.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Ралка С.С. через канцелярію суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку було помилково включено коефіцієнт підвищення заробітної плати, який було здійснено на підставі Закону України «Про державну службу» Слобожанською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області надається розрахунок належних сум. Водночас, представник відповідача зазначив про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він дійсно зазнав моральної шкоди та підстави визначення розміру саме такої суми моральної шкоди.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача - Ралко С.С. у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях на позов.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 працював на посаді головного державного інспектора фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області, що підтверджується витягом з трудової книжки (а.с.11).

Наказом Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції у Харківській області від 07.09.2016 №47-о ОСОБА_1 звільнено із займаної посади, у зв'язку з реорганізацією та скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги згідно чинного законодавства.

Проте, ОСОБА_1 не виплачено суму грошових коштів при звільненні, узв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення суми.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 по справі №820/6174/16 (а.с.12-13) позов ОСОБА_1 до Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення суми - задоволено.

Зобов'язано Слобожанську ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області письмово повідомити ОСОБА_1 про нараховані суми, належні йому при звільненні.

Стягнуто зі Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату при звільненні в сумі 24817,38 грн.

Зазначена постанова набрала законної сили 15.03.2017, на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 по справі №820/6174/16 (а.с.14), якою апеляційна скарга Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на вказану постанову судом - повернута позивачу .

Частиною 1 ст. 72 КАС України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як вбачається з довідки, виданої банківською установою «ПриватБанк», 25.04.2017 на картковий рахунок ОСОБА_1 в установі «ПриватБанк» були зараховані кошти в розмірі 24693,29 грн., які перерахувала Слобожанська ОДПІ на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 по справі №820/6174/16 (а.с.15).

Отже, суд зазначає, що днем фактичного розрахунку відповідача з позивачем є 25.04.2017.

Таким чином, позивач вважає, що Слобожанська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги в сумі 44541 грн. на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 по справі №820/6174/16, тобто, з 08.09.2017 по 24.04.2017 (включно). Визначивши, що середньоденна заробітна плата складає 6035,69 грн. (липень 2016 року) +5672,75 грн. (серпень 2016 року): 44 робочі дні за два місяці (222 робочі дні у липні та 22 робочі дні у серпні 2016 року) = 266,10 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 КЗпП України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах від 15.09.2015 по справі №21-1765а15, від 29.01.2014 р. по справі №6-144ц13, в ухвалі Вищого адміністративного суду від 30.10.2014 року у справі №К/800/22526/14.

Оскільки, факт непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки встановлено рішенням суду, наявні підстави для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми виплат за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Враховуючи, що позивач був звільнений 07.09.2016, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за липень та серпень 2016 року.

Згідно службової записки, за підписом головного державного інспектора - спеціаліста з фінансування бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_3, виходячи з того, що у липні 2016 року заробітна плата позивача склала 6035,69 грн., а у серпні 2016 року - 5672,75 грн., середньоденна заробітна плата позивача становила 266,10 грн. (а.с. 32).

Оскільки позивача було звільнено з 07.09.2016, а вихідна допомога була сплачена 25.04.2017, отже, період невиплати належної позивачу вихідної допомоги починається з 07.09.2016 та закінчується - 25.04.2017 (включно), тобто строк затримки відповідачем виплати позивачу грошових коштів складає 158 днів.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки виплати позивачу вихідної допомоги становить 266,10 грн. х 158 = 42043,80 грн.

Щодо включення позивачем до розрахунку суми середньоденного заробітку коефіцієнта інфляції, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, при розрахунку суми середньоденного заробітку не передбачено застосування коефіцієнту інфляції.

Відповідно до ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд, може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є стягнення з Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні заробітної плати за період з 07.09.2016 по 25.04.2017 (включно) в сумі 42043,80 грн. з відрахуванням відповідних податків та зборів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд згідно ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 44541,90 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем вказано невиплата вихідної допомоги у визначений строк.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок поведінки відповідача, яку позивач вважає протиправною, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв'язку між моральною шкодою і діями відповідача.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст. 69, 70, 71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Із врахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 44541,90 грн. не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог та положення ст. 94 КАС України, суд присуджує позивачу з Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 31.07.2017 №0.0.818014911.1 (а.с.4).

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про стягнення суми середнього заробітку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Садова, буд. 10, м. Дергачі, Харківська область, 62302, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати при звільненні заробітної плати за період з 07 вересня 2016 року по 25 квітня 2017 року (включно) в сумі 42043.80 грн. (сорок дві тисячі сорок три гривні 80 копійок) з відрахуванням відповідних податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у розмірі 640.0 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2017 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.