Справа № 333/3608/17
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/3608/17
Провадження № 2-а/333/195/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського обєднаного УПФУ м. Запоріжжя, ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції про визнання дій протиправними щодо невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2011 року та зобовязання вчинити певні дії, а саме стягнути з Шевченківського обєднаного УПФУ м. Запоріжжя суму в розмірі 1 052 грн. 99 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 та зазначає, що відповідачами протиправно відмовлено йому у виплаті коштів за виконавчим документом.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені в позові та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Шевченківське обєднане УПФУ м. Запоріжжя у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на доводи, викладені у запереченнях на позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Надав до суду письмові заперечення, посилаючись на підстави відмови у виплаті позивачу коштів з огляду на Конституцію України, закони України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 та від 03.08.2011 року № 845, Бюджетний кодекс України. Представником відповідача вказано на черговість погашення вимог за рішеннями судів та порушення прав інших стягувачів.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, давши аналіз та оцінку наданим доказам, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2011 року по адміністративній справі № 2-а-5388/11 було частково задоволено позов ОСОБА_1, зобовязано УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, за період з 22.12.2010 року по 19.06.2011 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2014 року вищезазначену постанову залишено без змін, постанова суду першої інстанції набрала законної сили.

На виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2011 року по адміністративній справі № 2-а-5388/11 було видано виконавчий лист, який неодноразово був предявлений на виконання до Управління державної виконавчої служби ОСОБА_4 управління юстиції у Запорізькій області.

03.06.2014 року УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя було частково виконано постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2011 року по адміністративній справі № 2-а-5388/11, а саме було проведено нарахування виплат підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, за період з 22.12.2010 року по 19.06.2011 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення, сума яких склала 1 052 грн. 99 коп., в якості підтвердження виконання рішення суду в частині здійснення перерахунку, матеріали справи містять розрахунок недоплаченої суми, даний факт не оспорюється сторонами а тому відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує додаткового доказування.

В останнє постанову про відкриття виконавчого провадження № 53403353 було винесено 14.02.2017 року на підставі заяви позивача від 13.02.2017 року. Листом від 27.02.2017 року за вих. № 91-1/12 боржник повідомив виконавчу службу про неможливість виконання рішення суду в частині виплати коштів у звязку з відсутністю відповідних асигнувань.

Державний виконавець звертався до суду з заявою про встановлення або зміну способу виконання рішення суду, ухвалою Комунарського районного суду від 03.04.2017 року по справі № 2-а-5388/11 було відмовлено у задоволені заявлених вимог про зміну способу виконання рішення суду з «зобовязання провести відповідні виплати» на «стягнути з боржника суму у розмірі 1 052 грн. 99 коп.».

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 від 17.05.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу, - виконавчий документ був повернутий на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у звязку з забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», - за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 63 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9. ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий лист повертається стягувачу якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до статті 3 Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

16.10.2013 року набрав чинності Закон України від 19.09.2013 року № 583-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», яким доповнено Розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» пунктом 3, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Також, цим пунктом Закону встановлено черговість погашення заборгованості.

Заборгованість погашається в такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440).

Рішення судів, прийняті від органів Державної виконавчої служби на підставі актів приймання-передавання відповідно до Порядку № 440 підлягають виконанню за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі Програма).

Пунктом 8 Порядку № 440 передбачено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості:

перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника тощо.

Пункт 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників повинен застосовуватися з урахуванням (в межах) загальних термінів виконання рішень суду, які закріплені у частині четвертій статті 3 та частини шостої статті 4 Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Тобто, суд виходить з того, що судове рішення, яке набрало законної чинності, підлягає виконанню у встановлений законом строк.

Суд звертає увагу, що рішення суду відносно позову ОСОБА_1 відноситься до першої черги погашення заборгованості та в частині проведення виплат повинне виконуватися органами державного казначейства України як органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. До такого ж висновку прийшов Вищий адміністративний суд у своєму пленумі № 13 від 29.09.2016 року, в якому говориться, що Законом «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на Казначейство покладено обов'язок виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, установа, організація, у тому числі і органи ПФУ. Такий обов'язок органів Державної казначейської служби України є безумовним, отже, не залежить від наявності в органах Казначейства відкритих рахунків ПФУ.

Так, відповідно до матеріалів справи, а саме листа ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області № 12-08.3/1673-4600 від 02.06.2017 року на імя ОСОБА_1, пакет документів по справі № 2-а-5388/11 було передано виконавчою службою на виконання до ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області у липні 2015 року, про що було складено акт приймання-передавання від 01.07.2015 року.

ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області № 15-08/586-9767 від 09.11.2015 року, пакет документів по справі № 2-а-5388/11 було повернуто до виконавчої служби, на підставі, як вказано в листі ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області № 12-08.3/1673-4600 від 02.06.2017 року на імя ОСОБА_1, невідповідності переданих органом державної виконавчої служби документів Порядку 440.

Матеріали справи не містять доказів щодо обліку справи позивача у першій черзі та його порядковий номер суду не пред'явлено. Доказів щодо неможливості стягнення коштів з рахунків пенсійного фонду, як це і передбачено статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суду не пред'явлено також.

Суд, не надає оцінку діям ОСОБА_4 управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області щодо повернення пакету документів до виконавчої служби в 2015 році з урахуванням того, що цей орган не заявлений позивачем як відповідач.

Відповідачем ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Запорізькій області під час виконання виконавчого листа по справі № 2-а-5388/11 в рамках виконавчого провадження № 53403353 було порушено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою № 440 та не передано до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, пакет документів встановлених цим Порядком за виконавчим листом, наслідком чого стало фактичне не виконання рішення суду в частині проведення відповідних виплат підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, за період з 22.12.2010 року по 19.06.2011 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення, при цьому розмір такого підвищення був визначений та складає 1 052 грн. 99 коп

Відповідач в силу положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позицію.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права в частині заявленої вимоги про стягнення з пенсійного фонду грошових коштів, оскільки боржником у справі № 2-а-5388/11 дійсно є орган Пенсійного фонду України, але з урахування того, що органом Пенсійного фонду України частково виконано постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2011 року по адміністративній справі № 2-а-5388/11, а саме було проведено нарахування виплат підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, за період з 22.12.2010 року по 19.06.2011 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення, сума яких склала 1 052 грн. 99 коп. та з урахування того, що виплата цієї суми повинна бути виплачена органами Державної казначейської служби України відповідно до закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою № 440, а не органами Пенсійного фонду України, тому Шевченківське обєднане УПФУ м. Запоріжжя не є належним відповідачем по справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд зазначає, що принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року справі «ОСОБА_5 та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine), заява № 11932/02, зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим в частині та визнається судом таким, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою № 440, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» ст. ст. 2, 69-71, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Запорізькій області під час проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 53403353 з виконання, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.05.2017 року за відсутності проведення дій, які повинні передувати її винесенню, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою № 440.

Скасувати постанову ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Запорізькій області про повернення виконавчого документу стягувачу від 17.07.2017 року постановлену в рамках виконавчого провадження № 53403353 з виконання виконавчого листа по справі № 2-а-5388/11 виданого 10.03.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя та зобовязати ОСОБА_3 примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Запорізькій області направити до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів необхідний пакет документів для складання акту приймання-передавання та подальшого виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-а-5388/11 від 22.07.2011 року з урахуванням його часткового виконання в частині проведення нарахування виплат підвищення до пенсії у розмірі 1 052 грн. 99 коп., відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою № 440 та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.Б. Кулик