Справа № 810/532/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/532/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Лебедєвої Ю.Б.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Савенок О.Ю.,

свідка ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, у якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо видання рішення про застосування фінансових санкцій від 08.12.2016 № та податкового повідомлення - рішення від 08.12.2016 № , а також просила визнати протиправними та скасувати зазначені рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, при цьому вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що 18.11.2016 працівниками податкового органу на підставі наказу від 09.11.2016 за № 7121 та направлень на перевірку від 09.11.2016 № 5787/26-15-40-01, 5788/26-15-40-01, у присутності продавця ОСОБА_5, було проведено фактичну перевірку павільйону, розташованого за адресою АДРЕСА_1, який належить суб'єкту господарювання ФОП ОСОБА_2 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами перевірки складено акт від 18.11.2016 № 26/272/40/, відповідно до якого встановлено порушення позивачем положень статей 11, 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та пункту 11 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

На підставі цього акта відповідачем прийнято:

рішення від 08.12.2016 № про застосування фінансових санкцій до позивача у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. за порушення вимог статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме зберігання алкогольних напоїв описаних в додатку № 2 до акту перевірки без марок акцизного податку.

податкове повідомлення - рішення від 08.12.2016 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 6800 грн. за порушення вимог статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці підприємством, що не має статусу підприємства громадського харчування.

Позивач, вважаючи, що вказані рішення прийняті відповідачем протиправно, звернулася до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції виходив з того, що відповідачем було правомірно прийнято оскаржувані рішення, оскільки Павільйон № 5, у якому здійснює торгівлю позивач, на час перевірки не мав статусу закладу громадського харчування, відповідно, позивач не мала права продавати алкогольні напої на розлив у такому закладі. Також суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано виявлене контролюючим органом під час перевірки порушення щодо зберігання алкогольного напою без марки акцизного податку.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не оспорюються підстави проведення перевірки, а досліджені судом докази підтверджують ту обставину, що контролюючим органом проведено фактичну перевірку позивача з дотриманням вимог статей Податкового кодексу України (далі за текстом - ПК України).

Стосовно висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, суб'єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

В силу пункту 2 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 № 854 (далі за текстом - Правила № 854) роздрібна торгівля алкогольними напоями - діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Згідно з пунктом 22 Правил № 854 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки закладам ресторанного господарства та спеціальним відділам підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Судом попередньої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована, як фізична особа - підприємець 09.04.2015 (номер запису про державну реєстрацію 0015890). Видами діяльності позивача за КВЕД, згідно з наявним у справі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.29 Постачання інших готових страв, 56.30 Обслуговування напоями.

Позивач має ліцензію на право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями з 21.06.2016 по 20.06.2017 за місцем торгівельної діяльності АДРЕСА_1 (павільйон № 5), реєстраційний номер ліцензії 222, Серії АЖ № 065081, видана Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Вирішуючи питання належності закладу позивача до суб'єктів господарювання громадського харчування (ресторанного господарства), колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що місцем торгівельної діяльності позивача є павільйон № 5 (за адресою АДРЕСА_1).

Так, у відповідності із п. 3.5 розділу 3 Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Держкомстату України від 24.10.2005 № 327 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.11.2005 за № 1350/11630, дія якої поширюється на всіх суб'єктів господарювання, що займаються відповідним видом діяльності, мають торгову мережу та мережу ресторанного господарства незалежно від форм власності та організаційно-правових форм господарювання, що знаходяться на території України, павільйон - це різновид суб'єкта роздрібної торгівлі, який розташований у споруді легкого, капітального будівництва з невеликою торговою залою і допоміжними приміщеннями. Якщо павільйон має торговий зал з площею 20 кв. м і більше, то він ураховується як магазин, а з площею менше 20 кв. м - як кіоск.

При цьому, павільйони, згідно з цією Інструкцією, віднесені саме до мережі роздрібної торгівлі, перелік яких наведено у її п. 3, а не до мережі ресторанного господарства, в яку включені: ресторани, кафе, закусочні, буфети (кіоски), бари, їдальні та заклади з постачання готової їжі (п. 4 Інструкції).

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що за своїм типом, належний позивачеві заклад відповідає ознакам закусочної, проте колегія суддів такі доводи відхиляє з огляду на те, що відповідно до наявних у матеріалах справи документів, місцем торгівельної діяльності позивача є саме павільйон.

Крім того, визначення терміну «підприємство громадського харчування» містилося в Правилах роботи закладів (підприємств) громадського харчування, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 219 від 24 липня 2002 року (далі за текстом - Правила № 219). Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 309 від 09 жовтня 2006 року поняття «підприємство громадського харчування» було змінено на поняття «підприємство ресторанного господарства».

Відповідно до пункту 1.3 цих Правил, закладом ресторанного господарства є організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів.

Згідно з пунктом 1.4 Правил № 219 суб'єктами господарської діяльності здійснюється діяльність у сфері ресторанного господарства після їх державної реєстрації в установленому законодавством порядку. Роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами в закладах (підприємствах) ресторанного господарства здійснюється суб'єктами господарської діяльності за наявності відповідних ліцензій.

Поряд із цим, в силу імперативних вимог абзацу 3 п. 1.6 Правил № 219 відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Отже, особливістю закладів ресторанного господарства (закладів громадського харчування) є зокрема обов'язкова наявність дозвільної документації, в тому числі щодо відповідності вимогам санітарно-епідеміологічних норм і правил.

З матеріалів справи встановлено, що у позивача на час перевірки були відсутні документи, які підтверджують узгодження його статусу закладу ресторанного господарства (або підприємства громадського харчування), а так само дозвільні документи від санітарно-епідеміологічної служби. Будь-які документи, які б свідчили про звернення позивача до уповноважених органів з метою отримання такого узгодження позивачем в процесі розгляду справи судам першої та апеляційної інстанцій надані не були.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції з приводу того, що місце торгівельної діяльності позивача - павільйон № 5 за адресою АДРЕСА_1, станом на час проведення фактичної перевірки не мало статусу закладу ресторанного господарства (або підприємства громадського харчування).

При цьому суд попередньої інстанції правильно звернув увагу на те, що сама по собі ліцензія на право здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями не надає позивачу право здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив та не підтверджує того, що павільйон № 5 має статус закладу громадського харчування (ресторанного господарства)

Крім того, суд попередньої інстанції звернув увагу на те, що згідно з пунктом 27 статті 1 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" заклад громадського харчування - ресторан, бар, кафе, їдальня, закусочна, піцерія, кулінарія, кіоск чи інший заклад, що забезпечує харчуванням невизначену кількість фізичних осіб. Віднесення до закладів громадського харчування не залежить від територіальних ознак (місця) провадження господарської діяльності з громадського харчування та ступеня доступності харчування будь-яким особам.

Частиною 1 статті 25 цього Закону встановлено, що Державній реєстрації підлягають потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, на які не вимагається отримання експлуатаційного дозволу.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку "Про ведення державної реєстрації потужностей, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб'єктам" що затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.02.2016 № 39 цей Порядок визначає процедуру державної реєстрації потужностей, які використовуються на будь-якій стадії виробництва та/або обігу харчових продуктів та не потребують отримання експлуатаційного дозволу, ведення державного реєстру потужностей операторів ринку та надання інформації з нього заінтересованим суб'єктам.

Судом встановлено, що станом на день проведення перевірки зазначений павільйон не був внесений до Державного реєстру потужностей операторів ринку харчових продуктів.

Водночас, факт реалізації у місці торгівельної діяльності позивача 50 гр. горілки "Мороша" для споживання на місці з пляшки місткістю 0,5 л., міцністю 40 % об. за ціною 7 грн. 62 коп. за 50 грам. достеменно встановлено під час розгляду даної адміністративної справи, підтверджується наявними у ній матеріалами (копією фіскального чека), а також з показань свідків, допитаних у суді першої та апеляційної інстанцій і сторонами не заперечується.

Отже, висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці підприємством, що не має статусу підприємства громадського харчування, знайшов своє підтвердження.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

За таких обставин та нормативно-правового регулювання, колегія суддів вважає юридично правильним висновок суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення відповідача від 08.12.2016 № , згідно з яким до позивача за порушення вимог статті 15-3 зазначеного Закону застосовано штрафні санкції у розмірі 6800 гривень, та відсутності у зв'язку із цим правових підстав для його скасування.

Стосовно висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме зберігання алкогольних напоїв описаних в додатку № 2 до акту перевірки без марок акцизного податку, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до підпунктів 14.1.107, 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів; маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Згідно з підпунктами 226.1 та 226.2 статті 226 Податкового кодексу України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

За правилами пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Відповідно до п. 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1251, вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження:

пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення;

наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція);

пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів;

відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Отже, з викладених законодавчих положень вбачається, що однією з обов'язкових вимог, які мають виконуватися суб'єктами господарювання при реалізації алкогольних напоїв, є необхідність забезпечення ними схоронності марок акцизного податку на ємкостях з алкогольними напоями навіть при продажу таких напоїв на розлив, оскільки відсутність на пляшці з алкоголем акцизу фактично унеможливлює встановлення автентичності як позначеного ним напою, так і самої акцизної марка, яка на ньому містилася, та становить склад адміністративного правопорушення, що передбачений абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Під час розгляду цієї адміністративної справи було встановлено відсутність у позивача, станом на час проведення фактичної перевірки, права на реалізацію алкогольних напоїв на розлив.

Це означає, що у торгівельному приміщенні позивача алкогольні напої, які там зберігалися, могли бути марковані виключно цілісними марками акцизного податку, тобто без надривів, розривів та інших ушкоджень.

Допитана апеляційним судом у якості свідка ОСОБА_5, яка працює продавцем у місці торгівельної діяльності позивача та була присутня під час фактичної перевірки, надала пояснення про те, що у зв'язку із відкоркуванням пляшки горілки, акцизна марка пошкодилася, проте на пляшці залишилися її рештки. Такі ж пояснення нею були надані і у суді першої інстанції.

Водночас, колегія суддів відзначає, що у розумінні пункту 226.9 статті 226 ПК України, п. 20 Положення № 1251, наявність таких пошкоджень акцизної марки, за яких на пляшці залишилися лише її рештки, підпадають під визначення такого алкогольного напою як немаркованого. При цьому алкогольний напій із пошкодженою акцизною маркою у будь-якому разі не міг зберігатися у торгівельному приміщенні позивача зважаючи на відсутність у позивача права здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями на розлив.

Відповідно до абзацу 15 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" встановлює, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17 000 гривень.

Враховуючи наведені обставини та зазначені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності рішення відповідача від 08.12.2016 № про застосування фінансових санкцій до позивача у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. за порушення вимог статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме зберігання алкогольних напоїв описаних в додатку № 2 до акту перевірки без марок акцизного податку.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що в спірних рішеннях відповідачем вказано посилання на інший акт фактичної перевірки - від 21.09.2016 № 2496/1000/14/, у якому установлено зовсім інші порушення, ніж ті, за які позивача притягнуто до відповідальності.

Колегія суддів враховує що у оскаржуваних рішеннях контролюючим органом помилково вказано неправильний номер та дату акта, разом з тим, оцінюючи наявні докази у їх сукупності та враховуючи всі встановлені у справі обставини, вважає, що наявність таких дефектів форми (описок) у оскаржуваних рішеннях, не є достатньо вагомим для висновку про протиправність чи незаконність таких рішень, оскільки встановлені контролюючим органом порушення знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи судом, і їх юридична кваліфікація є правильною.

Також, апелянт вказує на те, що у рішенні від 08.12.2016 № про застосування фінансових санкцій, крім іншого, зазначено неправильне порушення - зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, а також роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Разом із тим, під час розгляду справи було встановлено, що ці порушення вказані у рішенні від 08.12.2016 № помилково, позивач за ці порушення до відповідальності не притягався, штрафні санкції не застосовувалися, тобто юридичної значимості така помилка наразі не має, оскільки не обумовила виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків у особи.

Водночас, судом встановлено і у рішенні від 08.12.2016 № прямо зазначено, що ним позивача було притягнуто до відповідальності саме за абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Обґрунтованість такої юридичної кваліфікації підтвердилася під час розгляду і вирішення адміністративної справи судом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 02.10.2017

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.