Справа № 570/435/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сидоренко С.М.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"02" жовтня 2017 р. Справа № 570/435/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від "19" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №4 лейтенанта поліції Дуляницького Павла Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції та інспектора роти №4 лейтенанта поліції Дуляницького П.І.,в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 126442 від 29.01.2016 року про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255 грн за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.05.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, позивач оскаржив її до суду. Апеляційна скарга мотивована тим, що працівником поліції не було складено протокол, не було взято до уваги його пояснення щодо вимушеної зупинки у зв"язку із технічною несправністю автомобіля, справу розглянуто безпосередньо "на дорозі", з порушенням прав, передбачених ст.268 КпАП України.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він 15.02.2016р., о 11 год. 20 хв. позивач, керуючи належним легковим автомобілем марки «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Макарова у м. Рівному, і здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку «Зупинка заборонена», чим порушив правила зупинки та вимоги дорожнього знаку, передбаченого п.3.34 розділу 33 додатку 1 до Правил дорожнього руху.

За цим фактом ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та інспектором роти №4 Дуляницьким П.І. 29.01.2016 відносно позивача винесено постанову у справі про адміністративне порушення серії АР № 126442 від , згідно з якою до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про законність дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, якими передбачено, що особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.3.34 розділу 33 додатку 1 до ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., в зоні дії знаку «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже було зазначено , позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП оскільки останній здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 («Зупинку заборонено».

Позивач не заперечує порушення знаку дорожнього руху 3.34 "Зупинка заборонена", проте вказує на те, що зупинка була вимушеною, внаслідок технічної несправності автомобіля.

Разом з тим, відповідно до п. 15.14. ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у розумінні пункту 1.10 Правил вимушена зупинка- це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху;

Згідно п. 15.14 Правил у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил (ввімкнути аварійну світлову сигналізацію (п. 9.9), разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними (п. 9.10).

Водночас, доказів, що Позивач здійснив саме вимушену зупинку у розумінні пункту 1.10 Правил, останнім не надано.

Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами існування пов'язаних з технічною несправністю автомобіля позивача обставин ( проведення роботи щодо діагностування можливості експлуатації автомобіля,зокрема, системи керування двигуном та живлення). Жодних ремонтних робіт відповідно до пояснень позивача не проводилося, висновку щодо наявності технічних несправностей не робилось.

Отже, матеріалами справи стверджується факт здійснення позивачем зупинки транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», через що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

На підставі наведеного, відповідачем правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням тощо.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Що стосується доводів апеляційної скарги про нескладання протоколу у справі та розгляд справи безпосередньо на місці вчинення правопорушення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі по тексту - Інструкція) встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1,частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 4 статті 258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином на інспектора не було покладено обовязок складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки розгляд справи здійснювався поліцейським Національної поліції з приводу правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначені правові норми покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи наведені обставини та правові норми, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідач довів правомірність свого рішення, що підтверджується доказами, передбаченими ст. ст. 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та що вина ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена належними доказами, а тому оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення є законною.

В частині доводів апеляційної скарги про допущені порушення під час складання постанови про накладення штрафу не знайшли свого об'єктивного підтвердження під час розгляду справи в суді, вказаний документ є належним доказом, який дає можливість чітко та однозначно встановити всі обставини вчиненого правопорушення.

Покликання позивача на неправомірні дії з боку інспектора Дуляницького П.І., допущені під час прийняття постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського районного суду Рівненської області від "19" травня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції, інспектор роти №4 лейтенант поліції Дуляницький Павло Іванович АДРЕСА_2

- ,