Справа № 826/17932/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 4531/к від 15.09.2016 про звільнення ОСОБА_2;

- поновити її на раніше займаній посаді в Міністерстві юстиції України;

- стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу Міністерства юстиції України №545/к від 18.03.2015 ОСОБА_2 призначено на посаду директора Департаменту організаційного забезпечення та контролю Міністерства юстиції України.

ОСОБА_2 на ім'я Державного секретаря Міністерства юстиції України подано заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу» в день досягнення взаємної домовленості.

Наказом Міністерства юстиції України №4531/к від 19.09.2016 «Про звільнення ОСОБА_2.» останню звільнено з посади директора Департаменту організаційного забезпечення та контролю з 15.09.2016 за власним бажанням з припиненням державної служби, ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що написана нею заява про звільнення не відповідає встановленим вимогам, оскільки не містить ні дати написання, ні дати звільнення. Крім цього, заява була написана на ім'я Державного секретаря Міністерства юстиції України, а такої посади на час звільнення не існувало. Також ОСОБА_2 вказує, що в день видання наказу про звільнення вона перебувала в стані тимчасової непрацездатності.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ винесений відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

Перевіряючи такий висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін визначено ст. 86 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N 889-VIII (далі - Закон N 889-VIII).

Частиною 1 цієї статті передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом.

Позивач вказує, що заява про звільнення була написана нею власноручно, проте, у неї не було дійсного волевиявлення на звільнення із займаної посади, оскільки у заяві не було вказано дату, з якої остання бажала б звільнитися.

Зі змісту вказаної заяви, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 16), вбачається, що позивачем при написанні заяви вказано: «прошу звільнити мене із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» в день досягнення домовленості».

На заяві заступником Міністра юстиції України - керівником апарату Онищенко Г.В. проставлено резолюцію «Сова. До наказу. Звільнити з 15.09.2016».

Цим самим підтверджується досягнення сторонами домовленості про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади з 15.09.2016.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Доказів відкликання вказаної заяви матеріали справи не містять.

У зв'язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дата звільнення ОСОБА_2 «з 15.09.2015» є наслідком домовленості працівника та роботодавця, що повністю узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 86 Закону N 889-VIII.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 23 січня 2013 року по справі № 21-320а13.

Стосовно посилання позивача на ту обставину, що в день видання оскаржуваного наказу про звільнення остання перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності від 07.10.2016 та 19.10.2016, як на підставу для скасування спірного наказу, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 23 січня 2013 р. у справі № 6-127цс12 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 р. № 322-VIII не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Аналогічні правила застосовуються й до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ч. 3 ст. 41 зазначеного Кодексу.

У даній справі ВС України висловив правову позицію стосовно того, що зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 цього Кодексу. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

З огляду на висловлену правову позицію, колегія суддів зазначає, що перебування позивача на лікарняному не є перешкодою для звільнення її з посади за власним бажанням чи за домовленістю сторін.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що її заява про звільнення була адресована Державному секретарю Міністерства юстиції, а такої посаді в штаті Міністерства на день звільнення не існувало спростовуються наступним.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів - керівники апаратів, але не довше ніж до 1 січня 2017.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.04.2016р. №320-р Онищенко Г.В. призначено заступником Міністра юстиції України - керівником апарату.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача з посади директора Департаменту організаційного забезпечення та контролю Міністерства юстиції України є повноваженнями державного секретаря Міністерства юстиції України, а обов'язки державного секретаря Міністерства юстиції України на підставі закону за посадою виконує заступник Міністра юстиції України - керівник апарату Онищенко Г.В.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи на підставі наведених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний у даній справі наказ прийнятий суб'єктом владних повноважень на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені законодавством.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки постанови суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 41, 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 05.10.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.