Справа № 161/12479/17
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року Справа № 161/12479/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

розглянувши в місті ОСОБА_1 в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі ОСОБА_1 ОУПФУ, позивач) звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області) про визнання дій неправомірними та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2017, яка не оскаржена та набрала законної сили, справу за позовом ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови передано за підсудністю Волинському окружному адміністративному суду (а. с. 30).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 допущено у справі заміну первинного відповідача відділ примусового виконання рішень ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на належного відповідача ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач) (а. с. 57-58).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 зобовязано ОСОБА_1 ОУПФУ провести з 01.09.2016 перерахунок розміру призначеної ОСОБА_4 пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в редакції, чинній на день призначення пенсії, та постанови КМУ від 31.05.2000 № 865 (в редакції, чинній на дату призначення пенсії), у звязку з підвищенням з 01.12.2015 розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в розмірі 90% від заробітної плати на підставі довідки, виданої Волинською обласною державною адміністрацією від 12.08.2016 № 11.33/164 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

На виконання рішення суду ОСОБА_1 ОУПФУ проведено перерахунок розміру призначеної пенсії згідно виконавчого документа, підтвердженням чого є розпорядження № 817053 від 24.01.2017, нарахована доплата з 01.09.2016 по 31.01.2017 в сумі 3121,30 грн. Отже, рішення суду було виконане добровільно та повному обсязі згідно виконавчого документа та до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

30.06.2017 старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. винесла постанову № 53334284 від 30.06.2017 про закінчення виконавчого провадження.

02.08.2017 на адресу ОСОБА_2 ОУПФУ надійшла постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Грицені Г.Г. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 53334284 від 30.06.2017, якою постановлено стягнути з ОСОБА_2 ОУПФУ витрати на проведення виконавчих дій у сумі 120,00 грн.

Позивач вважає, що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 53334284 від 30.06.2017 винесена з порушенням чинного законодавства та безпідставно, оскільки ОСОБА_1 ОУПФУ виконало рішення суду у добровільному порядку та до відкриття виконавчого провадження.

Позивач просить визнати дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Грицені Г.Г. щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 30.06.2017 (ВП № 53334284) неправомірними та скасувати вказану постанову.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 08.09.2017 (а. с. 17-21) представник відповідача ОСОБА_5 адміністративний позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності винесення оскаржуваної постанови.

До судового засідання, призначеного на 16:30 05.10.2017, представник позивача ОСОБА_6 подала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а. с. 64).

Представник відповідача в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується електронною повісткою від 04.10.2017 (а. с. 60) та розпискою про вручення повістки (а. с. 61), клопотань про розгляд справи за відсутності представника чи про відкладення розгляду справи від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки в судове засідання особи, які беруть участь у справі, не прибули, хоча сторони належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, при цьому, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 25.01.2017 Луцький міськрайонний суд Волинської області на виконання постанови суду від 14.12.2016, яка набрала законної сили 27.12.2016, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця видав виконавчий лист про зобовязання ОСОБА_1 ОУПФУ провести з 01.09.2016 перерахунок розміру призначеної ОСОБА_4 пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в редакції, чинній на день призначення пенсії, та постанови КМУ від 31.05.2000 № 865 (в редакції, чинній на дату призначення пенсії), у звязку з підвищенням з 01.12.2015 розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в розмірі 90% від заробітної плати на підставі довідки, виданої Волинською обласною державною адміністрацією від 12.08.2016 № 11.33/164 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям (а. с. 54).

02.02.2017 ОСОБА_4 звернулася до ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області із заявою про прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа (а. с. 41).

03.02.2017 старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53334284) з виконання виконавчого листа № 161/15406/16-а, виданого 25.01.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, встановивши боржнику ОСОБА_2 ОУПФУ строк для виконання рішення протягом 10 робочих днів (а. с. 43-44).

Листом від 14.02.2017 № 2463/07-13 ОСОБА_1 ОУПФУ повідомило ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області про виконання в добровільному порядку постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 (а. с. 45).

30.06.2017 старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. винесла постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (ВП № 53334284), якою, у звязку із здійсненням при виконанні виконавчого листа № 161/15406/16-а, виданого 25.01.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, витрат виконавчого провадження у сумі 120,00 грн. (а саме: витрати за користування АСПВ 51,00 грн., обкладинка виконавчого провадження 0,22 грн., друк (копіювання) документів виконавчого провадження 5,50 грн., надсилання документів виконавчого провадження 63,28 грн.) стягнуто з боржника ОСОБА_1 ОУПФУ витрати на проведення виконавчих дій у сумі 120,00 грн. (а. с. 50). Копія вказаної постанови була скерована на адресу ОСОБА_2 ОУПФУ згідно з супровідним листом від 30.06.2017 № 04-35/3685 та надійшла на адресу позивача 02.08.2017 за вх. № 6886/03 (а. с. 4, 51).

30.06.2017 старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Гриценя Г.Г. винесла також постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 53334284), якою встановлено, що на виконання рішення суду ОСОБА_2 ОУПФУ проведено перерахунок розміру призначеної стягувачу пенсії згідно виконавчого документа (розпорядження 817053 від 24.01.2017), нарахована доплата за період з 01.09.2016 по 31.01.2017 в сумі 3121,30 грн., рішення суду виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та постановлено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 161/15406/16-а, виданого 25.01.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 30.06.2017 ВП № 53334284 виділити в окреме провадження (а. с. 53).

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами першою, другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами частин сьомої, восьмої статті 22 КАС України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, розглядається адміністративним судом, до якого вона надіслана. Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Таким чином, оскільки ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.09.2017, яка не оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили, дану справу передано за підсудністю Волинському окружному адміністративному суду, а спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються, тому розгляд та вирішення цієї справи проведено Волинським окружним адміністративним судом.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваної в даній справі постанови, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої, другої статті 15 цього ж Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Як передбачено частиною пятою статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною першою статті 63 цього ж Закону визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як передбачено частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За приписами частини другої статті 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 42 цього ж Закону визначено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновку про те, що витратами виконавчого провадження, що підлягають стягненню з боржника, є лише ті витрати, які органи державної виконавчої служби понесли у звязку з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення саме примусового виконання рішення після відкриття виконавчого провадження. При цьому, на особу, яка добровільно виконала рішення суду до відкриття виконавчого провадження, не може бути покладений тягар щодо компенсації будь-яких витрат, понесених органом державної виконавчої служби у звязку із виконанням рішення, потреба у примусовому виконанні якого відпала через його виконання боржником до відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ОУПФУ добровільно виконало постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 згідно з розпорядженням № 817053 від 24.01.2017 (а. с. 10) до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2017 ВП № 53334284 з примусового виконання виконавчого листа № 161/15406/16-а, виданого 25.01.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області. Відтак, у звязку із добровільним виконанням ОСОБА_1 ОУПФУ рішення суду відпала потреба у його примусовому виконанні, а ОСОБА_1 ОУПФУ фактично втратило статус боржника у звязку із добровільним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Отже, суд приходить до висновку, що понесені відділом ПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області фінансові витрати у рамках виконавчого провадження № 53334284 в сумі 120,00 грн. (про які згадується в оскаржуваній постанові) не є в розумінні частини другої статті 42 Закону № 1404-VIII витратами виконавчого провадження, оскільки постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 була добровільно виконана ОСОБА_1 ОУПФУ до відкриття виконавчого провадження, а тому відповідач не здійснював та не міг здійснювати виконавчі дії саме щодо примусового виконання рішення, в той час як за приписами частини другої статті 42 Закону № 1404-VIII з боржника підлягають до стягнення лише ті витрати виконавчого провадження, які понесені органом державної виконавчої служби після відкриття виконавчого провадження та у звязку із проведенням виконавчих дій з примусового виконання рішення.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Грицені Г.Г. від 30.06.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (ВП № 53334284) прийнята з порушенням приписів статті 42 Закону № 1404-VIII, відтак позовні вимоги про її скасування підлягають до задоволення шляхом прийняття судом постанови про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови. Разом з тим, не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання неправомірними дій щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 30.06.2017, оскільки права позивача були порушені саме оскаржуваною постановою, якій суд дав правову оцінку, а скасування судом постанови не потребує визнання неправомірними дій щодо її винесення та є достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись статтями 41, 122, 128, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_3 Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 30 червня 2017 року ВП № 53334284.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 254 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.М.Валюх