Справа № 646/6177/17
Суддя: Шелест І. М.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 646/6177/17
№ провадження 2-а/646/166/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді: Шелест І.М., за участю секретаря Волошко К.І., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання неправомірними рішень про відмову в призначенні пенсії та зобовязання здійснити призначення та виплат пенсії за вислугу років,-

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому вона просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови їй в призначенні пенсії за вислугу років згідно ЗУ «Про прокуратуру»; скасувати рішення відповідача від 03.10.2016 та 28.08.2017 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно ЗУ «Про прокуратуру»; зобовязати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за вислугу років з 28.09.2016 року з розрахунку 90% від середнього розміру щомісячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру»; та стягнути судові витрати. В обґрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Позивач працює в органах прокуратури України з 18.03.1996 року до цього часу. Враховуючи наявність права на пенсійне забезпечення за вислугу років, 28.09.2016 року, позивач звернулася до відповідача з заявою та пакетом документів про призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», проте їй рішенням від 03.10.2016 року було відмовлено, у тому числі з тих підстав, що відповідач не вважав навчанням у вищому юридичному навчальному закладі, а також не визнав належність позивачу диплому ЛО ВЕ № 011517 від 27 червня 1996 року реєстраційний номер 86, оскільки він виданий на прізвище МірошнІченко. На звернення позивача документом Донецького національного університету імені ОСОБА_4 № 148/01-06/01.15 від 18.08.2017 підтверджено навчання позивача на денній формі навчання в Донецькому державному університеті з 01 вересня 1991 року за спеціальністю «правознавство», а також те, що рішенням державної екзаменаційної комісії від 19 червня 1996 року ОСОБА_1, був виданий диплом спеціаліста ЛО ВЕ № 011517 від 27 червня 1996 року реєстраційний номер 86 за спеціальністю «правознавство» з присвоєнням кваліфікації «юрист». 23.08.2017 позивач знову звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років. На той час стаж позивача з урахуванням ? часу навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу складав 23 роки 8 місяців 14 днів, яка надає право на пенсію згідно із Законом України «Про прокуратуру». Рішенням від 28.08.2017 Слобожанське обєднане управління пенсіного фонду України м. Харкова відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років. Позивач вважає рішення відповідача таким, що порушує її соціальні права, та незаконно позбавляє її досягнутих соціальних гарантій щодо пенсійного забезпечення. Тому, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 адміністративний позов в частині вимог про скасування рішення ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 03 жовтня 2016 року залишений без розгляду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі, та надав письмові заперечення, в яких посилається, що позивач звернулася з заявою про призначення пенсії після 01.06.2015 року, а тому в призначенні їй було відмовлено, оскільки неможливо здійснити за нормами ЗУ «Про прокуратуру» №1697- VII від 14.10.2014 року, а тим паче застосувати норми ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Крім того, в тексті Закону №213- VIII від 02.03.2015 року чітко визначено, що з 01.06.2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_5 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 повинні відповідати їй. ОСОБА_5 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується.

Судом встановлено, що позивач працює в органах прокуратури з 18.03.1996 року по теперішній час, що також підтверджується її копією трудової книжки, та 28.09.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику прокуратури. Рішенням УПФУ від 03.10.2016 року було відмовлено ОСОБА_1 та вона повторно звернулася 23.08.2017 з аналогічною заявою на що рішенням від 28.08.2017 року про призначення пенсії було відмовлено.

Рішенням від 03.10.2016 року відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». В обґрунтування такого рішення пенсійний орган зазначив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року право у позивача на пенсію відсутнє. Крім того, ? навчання в Донецькому державному університеті зарахувати до 20-ти річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст.. 50 Закону України «Про прокуратуру» підстав не має, оскільки зазначеною статтею передбачено зарахування ? строку навчання у вищому юридичному закладі.

На підтвердження навчання у вищому юридичному закладі позивач надала документ Донецького національного університету імені ОСОБА_4 № 148/01-06/01.15 від 18.08.2017, де зазначено навчання позивача на денній формі навчання в Донецькому державному університеті з 01 вересня 1991 року за спеціальністю «правознавство», а також те, що рішенням державної екзаменаційної комісії від 19 червня 1996 року ОСОБА_1, був виданий диплом спеціаліста ЛО ВЕ № 011517 від 27 червня 1996 року реєстраційний номер 86 за спеціальністю «правознавство» з присвоєнням кваліфікації «юрист».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач станом на 23.08.2017 року має вислугу років 23 роки 5 місяців, 14 днів.

Відповідно до п. 6 ст. 92 ОСОБА_5 України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Частиною 2 статті 19 ОСОБА_5 України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Статтею 46 ОСОБА_5 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_5 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_5 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_5 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_5 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_6 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_5 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_5 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_6 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях ОСОБА_6 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 ОСОБА_6 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_5 України, ОСОБА_6 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_6 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_6 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_6 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України діяв Закон України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

Нормою ч. 1 статті 50-1Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 16.11.1995 року, було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного) заробітку.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VIIзбільшено стаж роботи позивача, що дає їй право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, з 20 до 22 років 6 місяців, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_5 України.

Частинами першою третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

З огляду на викладене, позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугою років на підставі cт.ст. 50-1 та 86 Закону України «Про прокуратуру» та, керуючись вимогами ст.22 ОСОБА_5 України, в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору.

Відсутність відповідного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України який би регулював умови та порядок перерахунку пенсій, на що посилається відповідач у своїх запереченнях, не може бути підставою для відмови в призначенні особі пенсії. Так, відмова в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку Урядом (справа «Суханов та Ільченко проти України (заяви №68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014 року) була розцінена Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(параграфи 51-56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Бутченко проти України» (заява №38677/06 від 24.07.2014 року), у якій констатовано, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги. Відмова у призначенні пенсії з посиланням на вказану підставу, також не є правомірною та такою, що порушує право позивача на призначення йому та отримання належного рівне пенсійних виплат.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років та додаткові гарантії соціального захисту з боку держави як працівник прокуратури, отже зміст та обсяг досягнутих нею соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду із позовною заявою 06.09.2017 року та просить задовольнити її позовні вимоги з моменту виникнення права на отримання, пенсії, а саме: з 28.09.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 двічі зверталась до пенсійного органу за призначенням пенсії за вислугу років: 28.09.2016 та 23.08.2017.

Суд вважає правильним, у частині позовних вимог щодо скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова від 03.10.2016 року слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. У звязку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з 23.08.2017 року, тобто з дня звернення до органів пенсійного фонду із повторною заявою про призначення пенсії.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що задовольняючи позов суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання не чинним цього рішення, про зобовязання відповідача вчинити певні дії, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод і інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно ЗУ «Про прокуратуру» є неправомірними, та рішення ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 28.08.2017 підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 87, 94 КАС України в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь позивача судові витрати в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6-14, 71, 72, 99-100, 122, 159-163, 167, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання неправомірними рішень про відмову в призначенні пенсії та зобовязання здійснити призначення та виплат пенсії за вислугу років задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» - неправомірними.

Рішення ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 28 серпня 2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» - скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 23.08.2017 року з розрахунку 90 % заробітної від середнього розміру щомісячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру відповідно до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Стягнути з ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (ідентифікаційний номер 41247824, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 15) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідн. НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя І.М. Шелест