Справа № 804/1990/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2017 р. м. Київ К/800/292/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Горбатюка С. А., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі відповідно - Уповноважена особа Фонду; АТ «Дельта Банк», Банк), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд), у якому з урахуванням поданих до позову уточнень просила:

визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 25 лютого 2015 року № 002-03727-250215 (далі - Договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року), укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1, оформлені листом-повідомленням вих. № 8821/310 від 23 вересня 2015 року;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 для внесення даних до Загального реєстру вкладників АТ «Дельта Банк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок визнання нікчемним Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року її як вкладника Банку безпідставно позбавлено можливості отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 9 червня 2016 року позовні вимоги задовольнив частково.

Зобов'язав Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 для внесення даних до Загального Реєстру вкладників АТ «Дельта Банк», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Стягнув з Уповноваженої особи Фонду на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102,42 грн.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 13 грудня 2016 року скасував постанову суду першої інстанції і прийняв нову, якою відмовив в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року.

У своїх запереченнях відповідач зазначив проте, що касаційна скарга є необґрунтованою, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

Касаційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач і Банк уклали Договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року, за умовами пункту 1.6 якого Банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 (Рахунок).

За пунктами 1.2, 1.3, 1.8 Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року сума вкладу становить 6000 доларів США. Вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок та по 26 травня 2015 року включно під 5,5% річних. Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього Договору. У разі, якщо в день укладення сторонами цього договору Вкладник не здійснить перерахування коштів, що становить суму Вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений.

Згідно з пунктом 1 Додаткової угоди № 5 до Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року пункт 1.8 Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року викладено в новій редакції, за яким зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (затверджених рішенням Ради Директорів Банку 20 березня 2013 року (зі змінами і доповненнями, затвердженими 14 січня 2015 року) до відносин, що виникають на підставі до цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.

Того ж дня на рахунок позивача (відкриття якого обумовлено Договором банківського владу від 25 лютого 2015 року) зараховано суму вкладу у розмірі 6000,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи. Зазначені кошти, за цим платіжним дорученням надійшли від ОСОБА_3

На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

За рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 3 серпня 2015 року №147 строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 2 жовтня 2015 року включно.

На підставі наказу Уповноваженої особи Фонду від 29 травня 2015 року № 408 утворено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», завданням якої було провести перевірку правочинів (договорів) неплатоспроможного банку за вкладними операціями, які є нікчемними відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За наказом Уповноваженої особи Фонду від 7 серпня 205 року № 691 строк роботи цієї Комісії продовжено до 1 жовтня 2015 року включно.

Наслідки виконаної роботи обговорено на засіданні Комісії, про що складено протокол від 15 вересня 2015 року, затверджений Уповноваженою особою Фонду.

За цим протоколом Комісія серед іншого вирішила затвердити результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно з пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перелік яких наведено в Додатку №1 (згідно з випискою з додатку №1 до цього переліку включено Договір банківського вкладу (депозиту) від 25 лютого 2015 року).

Відповідно до цього ж протоколу Уповноваженій особі Фонду, з-поміж іншого, запропоновано видати відповідний наказ щодо виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), за якими кошти на вкладні (депозитні) рахунки були перераховані іншими фізичними особами, та які є нікчемними згідно з пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та щодо застосування наслідків такої нікчемності.

За наказом Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. від 16 вересня 2015 року № 813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» до договорів банківського вкладу (депозиту), які визнано нікчемними на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а з-поміж них - Договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року, передбачено застосування наслідків нікчемності, які полягали у необхідності здійснення банківських проводок по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до таких договорів, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на ці вкладні рахунки. Перерахування коштів, відповідно до цього наказу, має здійснюватися в автоматизованому порядку, після чого особам, договори банку з якими визнано нікчемними, необхідно було направити повідомлення про нікчемність правочину відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Повідомленням від 23 вересня 2015 року за № 8821/310 ОСОБА_1 доведено до відома про нікчемність укладеного з нею Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

2 жовтня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову за № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк». На підставі цієї постанови виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 181 від 2 жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якої Уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В. (на два роки з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно), якому делеговано всі повноваження ліквідатора банку. З прийняттям цього рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплату вкладникам їхніх вкладів в межах гарантованої суми відшкодування.

Позаяк Договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року за рішенням Уповноваженої особи Фонду визнано нікчемним, ОСОБА_1 не включена до переліку вкладників Банку, які мають право на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду, у зв'язку з чим вона звернулася з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції з посиланням на положення статті 228 Цивільного кодексу України відзначив, що доказів того, що укладений між позивачем і АТ «Дельта Банк» Договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави відповідач не надав, тому вказаний правочин є дійсним і таким, що вчинений у відповідності до вимог чинного законодавства. На думку суду першої інстанції у відповідача не було законних підстав для визнання Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року нікчемним, відтак позивач як вкладник Банку має право на отримання гарантованої суми відшкодування за своїм вкладом.

Суд апеляційної інстанції натомість виходив, зокрема, з того, що операція з переказу коштів від ОСОБА_3 на ім'я позивача була здійснена під час дії постанови Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до якої було заборонено проведення будь-яких операцій, які призвели б до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Як зазначив цей суд, незважаючи на заборону регулятора Банк уклав з позивачем Договір банківського вкладу 25 лютого 2015 року, що в свою чергу є порушенням постанови Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ, яка є обов'язковою до виконання, та чинного законодавства у сфері банківської діяльності.

При прийнятті цієї ухвали колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з такого.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування за вкладами встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI; тут в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних відносин).

За частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 26 Закону № 4452-VI у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день початку ліквідації банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Стосовно порядку визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, то відповідно до частини першої статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

За частиною другою цієї статті Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; <…> 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду. Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

За частиною першою статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

За пунктом другим частини першої статті 2 Закону № 4452-VI виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

За частиною першою статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Частинами третьою-п'ятою цієї статті передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує один місяць. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 3-5 частини другої статті 39 цього Закону, тимчасова адміністрація може бути продовжена на строк до одного місяця. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 1 і 2 частини другої статті 39 цього Закону, строк тимчасової адміністрації може бути продовжений на п'ять днів з припиненням не пізніше дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації, то відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; <…> 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; <…> 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

За частиною четвертою статті 37 Закону № 4452-VI на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: <…> 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; <…>.

Частиною другою статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: <…> 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; <…>.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 44 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

За частиною другою статті 49 Закону № 4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; <…> 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 49 Закону № 4452-VI реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини восьмої статті 49 Закону № 4452-VI вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

З огляду на вищенаведене колегія суддів констатує, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (з урахуванням положень частини другої статті 26 Закону № 4452-VI). Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Вкладником, згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського вкладу.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 Цивільного кодексу України).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 Цивільного кодексу України).

На рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу (стаття 1062 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.6 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Для вкладників - фізичних осіб банк зобов'язаний установлювати однакові типові умови договору банківського вкладу (депозиту) відповідного виду, крім випадків, передбачених законодавством України.

За змістом пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 10.1 Інструкції якщо фізична особа не має рахунків у цьому банку, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється в такому порядку: фізична особа має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу <…> між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок; на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6 Інструкції умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Порядок проведення операцій за рахунками клієнтів, відкритих у національній та іноземних валютах, регулюється законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку. Операції за рахунками здійснюються за допомогою платіжних інструментів за формами, установленими банківськими правилами (нормативно-правовими актами Національного банку, внутрішніми положеннями банку тощо).

З аналізу наведених вище положень Інструкції висновується, що при відкритті вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи (вкладника) кошти на нього зараховуються від особи, яка укладає договір (у будь-який спосіб: готівкою через касу банку або шляхом безготівкового перерахунку). Заборону на зарахування на вкладний (депозитний) рахунок коштів від третіх осіб передбачено також пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк», затверджених Радою Директорів АТ «Дельта Банк» 20 березня 2013 року (з наступними змінами).

У цій справі, встановлено, що Банк уклав з ОСОБА_1 Договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року, відтак умови такого договору (який в розумінні статті 633 Цивільного кодексу України є публічним) не можуть суперечити вимогам законодавства і внутрішнім документам Банку. Суди з'ясували, що позивача не включено до Переліку вкладників Банку у зв'язку з визнанням цього Договору нікчемним на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

За змістом пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI підставою нікчемності правочину є, зокрема, те, що його укладення має на меті надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до пункту 5-4 статті 2 Закону № 4452-VI кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Черговість та порядок задоволення вимог кредиторів до банку визначено у статті 52 Закону № 4452-VI. Зокрема за змістом частини першої цієї статті кредиторами четвертої черги, вимоги яких підлягають задоволенню за рахунок коштів, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, є вкладники - фізичні особи (у тому числі фізичні особи - підприємці), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Беручи до уваги зміст положень пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI для визнання правочину нікчемним, відповідно й для вирішення питання про правомірність оскарженого рішення відповідача, необхідно, поряд зі встановленням й наданням правової оцінки факту перерахування коштів на банківський депозитний рахунок вкладника, також з'ясувати те, до чого призвело вчинення такого правочину (укладення договору) з огляду як на обставини, за яких (чи під час яких) такий правочин вчинено, так на і на учасників цих правовідносин.

Суди з'ясували, що позивач укладала з Банком Договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року від свого імені (про третіх осіб у ньому не йдеться). За умовами Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року зарахування вкладу на рахунок вкладника є необхідною умовою, з якою пов'язується факт укладення цього Договору.

Колегія суддів вважає, що розміщення депозитного вкладу в банку має бути здійснено у тій послідовності, яку встановлено Інструкцією при відкритті рахунку (депозитного). Зокрема за правилами пункту 10.1 цієї Інструкції позивач мала б самостійно внести свій вклад на відкритий їй рахунок. Отож зарахування на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи коштів від третьої особи (не Вкладника за Договором банківського вкладу від 25 лютого 2015 року) прямо суперечить положенням пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк», затверджених Радою Директорів 20 березня 2013 року. На думку колегії суддів, Банк як публічна установа, яка надає свої послуги невизначеному колу осіб, зобов'язаний здійснювати свою діяльність у відповідності з вимогами законодавства та на однакових (заздалегідь встановлених) для всіх правилах обслуговування. За цими правилами мали б діяти як сам Банк, так і його клієнти, які, укладаючи певний правочин з Банком, тим самим погоджуються з умовами надання банківських послуг, а також умовами договору банківського вкладу, які пропонує Банк своїм клієнтам. Відступлення від правил, встановлених внутрішніми документами Банку, за відсутності для цього обґрунтованих підстав, може за певних обставин свідчити про непередбачені/необґрунтовані переваги для окремого клієнта.

У цій справі встановлено, що кошти в сумі 6000 доларів США (вклад) на вкладний (депозитний) рахунок позивача, відкриття якого обумовлено Договором банківського вкладу від 25 лютого 2015 року, надійшли від іншого клієнта АТ «Дельта Банк» (ОСОБА_3).

Одним із аргументів відповідача, якими він обґрунтовує правомірність своїх дій та рішення, є те, що внаслідок укладення Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року і додаткової угоди до нього ОСОБА_3 як один із кредиторів АТ «Дельта Банк» отримав можливість збільшити суму відшкодування за своїм вкладом у цьому Банку. Як висновується з пояснень відповідача, сума коштів, яку зараховано на депозитний рахунок позивача (відкритий позивачу за Договором банківського вкладу від 25 лютого 2015 року) надійшла від ОСОБА_3 з його банківського рахунку (третя особа, яка не є стороною за Договором банківського вкладу від 25 лютого 2015 року). З початком процедури ліквідації Банку ОСОБА_3, отримавши статус кредитора, набув право на задоволення заявлених ним кредиторських вимог (зокрема за своїми вкладами в Банку на суму, яка перевищує розмір гарантованої суми відшкодування).

Відповідач стверджує, що загальна сума кредиторських вимог зазначеного вкладника зменшилась у зв'язку з перерахуванням частини належних йому коштів на рахунок позивача. Тобто кошти, які опинились на депозитному рахунку позивача фактично є частиною кредиторської заборгованості Банку перед ОСОБА_3 Внаслідок зарахування частини цих коштів позивачу загальна сума вкладу(-ів) ОСОБА_3 зменшилася, а частка його кредиторської заборгованості по суті стала «вкладом», відшкодування якого має здійснюватися за рахунок коштів Фонду (а не за рахунок ліквідної маси Банку). У цьому, на думку відповідача, і полягало отримання кредитором (ОСОБА_3) не передбачених законодавством переваг у задоволенні своїх вимог, що в підсумку й слугувало підставою для визнання Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року нікчемним і прийняття оскарженого наказу № 813 від 16 вересня 2015 року щодо застосування наслідків нікчемності.

У справі, що розглядається, суди не з'ясовували, чи дійсно у ОСОБА_3 (третьої особи, від якого на рахунок позивачки надійшли кошти на вкладний рахунок) був вклад (вклади) в АТ «Дельта Банк» і яка загальна сума коштів обліковується за цією особою в Банку; чи має ОСОБА_3 право на гарантовану суму відшкодування як вкладник Банку і отримав він її, а також чи звертався він до Уповноваженої особи Фонду з кредиторськими вимогами і на яку суму (зокрема чи 6000 дол. США, які за наказом відповідача мали б бути повернені на особовий рахунок ОСОБА_3 у зв'язку з нікчемністю правочину) зараховано до загальної суми його кредиторських вимог до Банку; чи акцептовано вимоги ОСОБА_3 як кредитора четвертої черги і на яку суму (з огляду на те, що могла виникнути ситуація (як висновується з пояснень відповідача), коли одна і та ж сума (внаслідок укладення Договору від 25 лютого 2015 року) могла підлягати подвійному відшкодуванню (за рахунок Фонду і ліквідної маси Банку).

На думку колегії суддів, сам факт укладення Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року під час дії постанови Правління Національного Банку України від 30 жовтня 2014 року № 692/БТ ще не є достатньою підставою для висновку про правомірність дій відповідача щодо визнання нікчемним зазначеного вище Договору на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI. Так, зазначений факт має значення при вирішенні питання про наявність встановлених Законом № 4452-VI підстав для визнання правочину Банку нікчемним. Однак ця обставина має оцінюватися в сукупності і взаємозв'язку з іншими обставинами, з якими Закон № 4452-VI пов'язує нікчемність правочинів неплатоспроможного банку. У контексті спірних правовідносин необхідно з'ясувати і оцінити ті фактичні обставини, які в цілому доводять, що укладення Банком Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року мало на меті надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами Банку (чи фактично до цього призвело), що й було підставою для визнання такого Договору нікчемним.

Без повного і всебічного дослідження усіх обставин, про які зазначено вище, постанова апеляційного суду не може вважатися законною і обґрунтованою.

Також слід відзначити, що ОСОБА_3 як особа, яка за твердженнями Уповноваженої особи Фонду і є тим кредитором, який внаслідок укладення Договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року отримав переваги (пільги), прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, не був залучений до розгляду цієї справи як третя особа (хоча рішення у цій справі, з огляду на встановлені обставини, стосується його прав та інтересів).

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За частинами четвертою-п'ятою цієї статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Під час розгляду цієї справи суд апеляційної інстанції не встановив всіх фактичних обставин, що мають значення для вирішення цього спору, а суд касаційної інстанції у межах своїх повноважень не може з'ясовувати нові обставини та досліджувати докази.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення суду, про перегляд якого подано касаційну скаргу, підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 159, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

Т.Г. Стрелець