Справа № 826/11650/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 жовтня 2017 року письмове провадження № 826/11650/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві

про визнання протиправною та скасування постанови

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві (надалі - ВПВР УДВС, відповідач), в якому просить суд :

- визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51611997 від 12 липня 2016 року, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Гаспаряном Р.Г.;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві відкрити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 826/1780/16 від 18 квітня 2016 року, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2016 у справі № 826/1780/16 було визначено такий примусовий спосіб виконання, який виражається у скасуванні протиправної постанови ВДВС, а тому посилання державного виконавця на те, що виконавчий лист не містить заходів примусового виконання, в тому числі визначених ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», є помилковими. Просив суд задовольнити позовні вимоги. 20.09.2016 представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. Письмових заперечень/пояснень по суті позову не надав.

Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи, з огляду на положення ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2016 у справі №826/1780/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ВП № 47283570 від 29 грудня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва, 18.04.2016 судом видано виконавчий лист позивачу.

У липні 2016 року позивач звернувся з заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження.

12.07.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гаспаряном Рафаелем Гагіковичем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51611997. У постанові державний виконавець посилався на ст.1, ч.2 ст.11 та зазначив що даний виконавчий лист не передбачає заходів примусового виконання, а констатує факт визнання протиправною та скасування постанови відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції, а тому відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження по виконанню даного виконавчого документа.

Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження державним виконавцем зазначено п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку позивача, відповідачем протиправно відмовлено у відкриття виконавчого провадження, що слугувало підставою для звернулася позивача до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як зазначалося вище, згідно постанови суду по адміністративній справі № 826/11650/16 від 30.03.2016 та виконавчого листа від 18.04.2016 визнано протиправною та скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районну управління юстиції у м. Києві ВП № 47283570 від 29 грудня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Тобто, вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано постанову ВДВС № 47283570 від 29 грудня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, тоді як способу їх виконання не визначено. Про встановлення такого способу ані сторони виконавчого провадження, ані державний виконавець до суду не зверталися. Таким чином підлягав реалізації загальний спосіб виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних дій) державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Між тим судом встановлено, що державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо виконання виконавчого листа від 18.04.2016. Зокрема засобами передбаченими ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не пересвідчився, чи дійсно обставини викладені в оскаржуваній постанові мали місце, а саме: чи дійсно рішення суду на виконання якого видано виконавчий документ фактично виконано, а права стягувача боржником відновлені, як те передбачено судовим рішенням.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (див. рішення Суду у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, представником відповідача в судове засідання не надано жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій, а тому позов підлягає задоволенню.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51611997 від 12 липня 2016 року та зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві відкрити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 826/1780/16 від 18 квітня 2016 року, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 128, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51611997 від 12 липня 2016 року, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Гаспаряном Р.Г.

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві відкрити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 826/1780/16 від 18 квітня 2016 року, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва.

Судові витрати в сумі 1 102,40 грн присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій