Справа № 813/1553/15
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9315/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 16.08.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 митниці ДФС про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 митниці ДФС в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив: визнати протиправними дії ОСОБА_2 митниці, якою невиконані вимоги п. 3 Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 26 травня 2004 року № 678, якою затверджений Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або повязаної з виконанням ними службових обовязків, проігноровані вимоги ст. ст. 19, 129 Конституції України та ст. ст. 7, 14 КАС України, щодо обовязкового виконання судових рішень, що набрали законної сили, невчасно і з запізненням направлена заява від 13.11.2013 до Державної фіскальної служби України, незаконно і безпідставно затягнутий строк розгляду заяви від 13.11.2013, умисно створені перешкоди для негайного виконання судового рішення; визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України та ОСОБА_2 митниці, якими не виконані вимоги ст. ст. 19, 40, 129 Конституції України та приписи Постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 26 травня 2004 року № 678 Порядок здійснення компенсації шкоди, заподіяної працівникам митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або повязаної з виконанням ними службових обовязків, проігноровані вимоги ст. 46 Конституції України, ст. 590 Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів, що стосуються питань компенсації моральної шкоди, а також права ОСОБА_1 на соціальний захист; зобовязати Державну фіскальну службу України здійснити передбачені чинним законодавством заходи та прийняти за результатами розгляду заяви від 13.11.2013 рішення по питанню компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_1, як працівнику митних органів, під час виконання або повязаної з виконанням протягом 2010 року службових обовязків.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 13.11.2013 позивачем направлена заява щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної йому, як працівнику митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або повязаної з виконанням ним службових обовязків на адресу ОСОБА_2 митниці Міндоходів. Листом від 22.11.2013 № 3.2/47-6694 ОСОБА_2 митниця необґрунтовано і безпідставно відмовила позивачеві у задоволенні такої заяви. Такі дії та бездіяльність митного органу були оскаржені в судовому порядку. 20.11.2014 ОСОБА_2 апеляційним адміністративним судом винесено постанову про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, зобовязано ОСОБА_2 митницю Міндоходів здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.11.2013 щодо компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_1, як працівнику митних органів, під час виконання або повязаної з виконанням службових обовязків протягом 2010 року. Зазначає, що вказане судове рішення надійшло на адресу ОСОБА_2 митниці 24.11.2014. Однак, заява позивача від 13.11.2013 року була скерована на адресу Державної фіскальної служби України лише 29.12.2014. Вважає, що відповідачем умисно створені перешкоди для негайного виконання судового рішення. Додатково позивач зазначає, що з моменту отримання відповідачем його заяви, будь-яких рішень за результатами її розгляду на адресу ОСОБА_1 не надходило. Просив позов задоволити.

Постановою ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 16.08.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2013 ОСОБА_1 направлена заява щодо здійснення компенсації шкоди, заподіяної йому, як працівнику митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій під час виконання або повязаної з виконанням ним службових обовязків на адресу ОСОБА_2 митниці.

Листом від 22.11.2013 № 3.2/47-6694 ОСОБА_2 митниця Міндоходів відмовила ОСОБА_4 у задоволенні такої заяви.

Постановою ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 813/2123/14, яка набрала законної сили і є обовязковою для виконання, визнано протиправними дії ОСОБА_2 митниці Міндоходів щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.11.2013, адресованої начальнику ОСОБА_2 митниці Міндоходів, відповідь на яку була надана листом № 3.2/47-6694 від 22.11.2013, зобовязано ОСОБА_2 митницю Міндоходів здійснити передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на розгляд заяви ОСОБА_1 від 13.11.2013 щодо компенсації шкоди, заподіяної ОСОБА_1, як працівнику митних органів, під час виконання або повязані з виконанням службових обовязків протягом 2010 року.

Вимоги позовної заяви фактично стосуються дій ОСОБА_2 митниці Міндоходів (відповідача субєкта владних повноважень), вчинених нею на виконання постанови ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року у справі № 813/2123/14, прийнятої на користь ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги слід розглядати за правилами, передбаченими частиною 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, вони не підлягають до задоволення.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що згідно відповіді представника Державної фіскальної служби України заяви позивача від 13.11.2013 та 25.11.2013 щодо компенсації шкоди не реєструвалися.

ОСОБА_2 митниці Міндоходів від 26 грудня 2014 року № 13-70-10/13-712 заяви позивача від 13.11.2013 та 25.11.2013 скеровано на адресу Департаменту розвитку митної справи ДФС разом з додатками, однак, в подальшому жодного рішення за наслідками їх розгляду ДФС прийнято не було.

Відтак, заяви позивача від 13.11.2013 та 25.11.2013 щодо компенсації шкоди не реєструвалися в Державній фіскальній службі України, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності не підлягають до задоволення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження надані Конституцією України та Законами України органам Державної фіскальної служби України.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що повноваження щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про компенсацію завданої йому шкоди, у даному випадку, є виключною компетенцією Державної фіскальної служби України і здійснюється нею за наявності необхідного переліку документів, передбачених Порядком і з урахуванням встановлених ним правил, при цьому за наслідками вирішення цих питань відповідач, в залежності від обставин, може прийняти як рішення про компенсацію шкоди, так і рішення про відмову в компенсації шкоди, тобто може обирати з кількох юридично допустимих рішень, відтак суд не може і не повинен втручатись у здійснення цих повноважень шляхом зобовязання прийняття відповідачем конкретного рішення.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 16.08.2017 року у справі №813/1553/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7

Повний текст судового рішення виготовлено 04.10.2017 року