Справа № 826/13138/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 жовтня 2017 року письмове провадження № 826/13138/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач або ФОП ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі також - відповідач або ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд:

1. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким збільшено суму податкового зобов'язання за ПДФО ФОП ОСОБА_1 на 3 284 779,91 грн., в т.ч. за основним зобов'язанням 2 627 551,93 грн., штрафні санкції 657 227,98 грн.;

2. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким збільшено суму податкового зобов'язання за ПДВ ФОП ОСОБА_1 на 5 137 962,40 грн., в т.ч. за основним зобов'язанням 4 110 369,92 грн., штрафні санкції 1 027 592,48 грн.;

3. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким збільшено суму податкового зобов'язання за єдиним податком ФОП ОСОБА_1 на 1 028 148,75 грн., в т.ч. за основним зобов'язанням 822 519,00 грн., штрафні санкції 205 629,75 грн.;

4. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким визначено адміністративний штраф ФОП ОСОБА_1 у розмірі 510,00 грн.;

5. визнати протиправними та скасувати вимогу ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві № Ф- про нарахування суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 38 603,05 грн. та рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1 930,15 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки він жодним чином не порушував вимог Податкового кодексу України, на які вказує відповідач, зазначивши при цьому, що здійснював правочини в якості фізичної особи з купівлі-продажу власного майна в межах цивільно-правових відносин, а не господарських, отже відповідачем неправомірно донараховані йому суми грошових зобов'язань та неправомірно застосовані штрафні санкції.

Відповідач проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, наголошуючи на законності та обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень з підстав встановлення, під час перевірки позивача, порушень останнім вимог Податкового кодексу України, що призвело до заниження сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість, єдиного податку та податку з доходів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2016 скасовані зазначені судові рішення, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України зауважив, що для правильного вирішення даного спору необхідно дослідити в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа, встановити порядок отримання у власність позивачем нерухомого майна, наявності або відсутності в діяльності позивача усіх характерних ознак для підприємницької діяльності.

Керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши у порядку письмового провадження подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 28.11.2014 № 9743/26-51-17-01/НОМЕР_6 (далі також - Акт), яким зафіксовані наступні порушення податкового законодавства, зокрема:

підпункту 291.4 статті 291, підпункту 293 статті 293 Податкового кодексу України, а саме: перевищено граничний обсяг виручки у I півріччі 2013 року (який дозволений III групі - 3000000,00 грн.) на суму 5 483 460,00 грн., в результаті сума податку за ставкою 15 % становить у сумі 822 519,00 грн.;

пунктів 177.1, 177.2, 177.4, підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, а саме: безпідставно занижений валовий дохід за III-IV квартал 2013 року на суму 25 442 506,64 грн., в результаті чого занижено суму чистого оподаткованого доходу за III-IV квартал 2013 року на суму 25 442 506,64 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб у III-IV кварталі 2013 року на суму 2 627 551,93 грн.;

пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на додану вартість за період з 11.08.2013 по 31.12.2013 на суму 255 348,20 грн., що призвело до заниження позитивної різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 4 110 369,92 грн.;

частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого не сплачено єдиний соціальний внесок у сумі 38 603,05 грн.;

пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України у зв'язку з ненаданням до перевірки документів.

У зв'язку з виявленими порушеннями, зафіксованими Актом, відповідачем було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 19.01.2015:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 3 284 779,91 грн. (за основним платежем - 2 627 551,93 грн., штрафні санкції - 657 227,98 грн.);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового з податку на додану вартість на загальну суму 5 137 962,40 грн. (за основним платежем - 4 110 369,92 грн., штрафні санкції - 1 027 592,48 грн.);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 1 028 148,75 грн. (за основним платежем -822 519,00 грн., штрафні санкції 205 629,75 грн.);

№ , яким позивачу визначено адміністративний штраф у розмірі 510,00 грн.

Одночасно, відповідачем було сформовано вимогу від 19.01.2015 № Ф- про сплату боргу (недоїмки), якою позивачеві нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 38 603,05 грн. та прийнято рішення від 19.01.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким позивачеві нараховано штрафну санкцію у розмірі 1930,15 грн.

Підставою для прийняття зазначених спірних актів індивідуальної дії, став висновок податкового органу про те, що у перевіряємому періоді позивач, укладаючи договори купівлі-продажу квартир та іншого нерухомого майна (автомобільних місць, нежитлових приміщень), здійснював підприємницьку діяльність з метою отримання доходу саме як підприємець, а не фізична особа, отже отримував дохід від операцій з продажу об'єктів нерухомого майна, у тому числі перевищивши його граничний розмір, у зв'язку з чим у позивача виник обов'язок переходу на загальну систему оподаткування та, відповідно, сплати податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного податку за відповідною ставкою та єдиного соціального внеску.

Не погоджуючись з наведеними висновками відповідача, покладеними в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом про визнання таких рішень протиправними та їх скасування.

Дослідивши та надавши оцінку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявним у матеріалах справи письмовим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) (далі також - Кодекс) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу положень пункту 44.1 статті 44 Кодексу вказано, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'ємів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Господарського кодексу України встановлено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

За приписами статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини п'ятої статті 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у статті 44 цього Кодексу.

Статтею 44 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

У відповідності до статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (стаття 51 Цивільного кодексу України).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, з вересня 2008 року позивач перебуває на податковому обліку у Дарницькому районі ГУ ДФС у місті Києві та, як ФОП здійснює наступні види діяльності: 45.25.1 інші спеціалізовані будівельні роботи; 45.42.0 столярні та теслярські роботи; 45.43.0 покриття підлог та облицювання стін; 51.12.0 посередництво в торгівлі паливом, рудами, металами та хімічними речовинами; 70.11.0 організація будівництва об'єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, 70.20.0 здавання в оренду власного нерухомого майна, 70.31.0 діяльність агентств нерухомості - є основною.

Протягом 2013 року позивачем було укладено 52 (п'ятдесят два) нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу квартир, житлових будинків та іншого нерухомого майна (автомобільних місць, нежитлових приміщень), в яких позивач значиться продавцем, як фізична особа, якій відповідні квартири та нерухоме майно належать на праві власності, що підтверджується відповідними свідоцтвами. З продажу власного нерухомого майна як майна фізичної особи, позивачем сплачено до бюджету податок у розмірі 5% від ціни продажу по кожному об'єкту. Зазначені операції були відображені позивачем у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та згідно з розрахунком податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомого (рухомого) майна та/або надання нерухомості в оренду (суборенду), житловий найм (піднайм) та/або в результаті прийняття у спадщину чи дарунок майна загальна сума отриманих доходів склала 33 925 966,64 грн. (фактично сплачений при цьому податок з доходів фізичних осіб склав 1 699 297,79 грн.).

Згідно з доводами позивача, які не заперечуються і не спростовуються відповідачем належними та допустимими доказами, об'єкти нерухомого майна (квартири, житлові будинки, автомобільні місця, нежитлові приміщення), з якими позивач провадив спірні операції купівлі-продажу, придбавалися ним як фізичною особою у забудовників на підставі договорів пайової участі у фінансуванні будівництва, укладених ще у 2005 році, тобто ще до реєстрації позивача ФОП та до початку провадження ним підприємницької діяльності.

Таким чином, за відповідними договорами купівлі-продажу нерухомого майна, таке майно відчужувалось громадянином ОСОБА_1 як його власником-фізичною особою (як і придбавалось майно ОСОБА_1 у забудовників як фізичною особою), а не як ФОП, що свідчить про отримання ОСОБА_1 доходів, що не пов'язані з провадженням підприємницької діяльності (в межах обраних видів підприємницької діяльності нерухоме майно не використовувалось; розрахунки по операціям купівлі-продажу здійснювались за банківськими реквізитами позивача як фізичної особа, а не ФОП).

З огляду на встановлені обставини, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.4, 177.6 статті177 Кодексу, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

З огляду на встановлені обставини справи та зміст викладених норм, суд дійшов висновку, що позивачу, як фізичній особі-підприємцю у спірних правовідносинах не можуть бути визначені податкові зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб за його діяльність, як фізичної особи, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2015 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Окрім цього, згідно з пунктом 181.1 статті 181 Кодексу, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 183.1 статті 183 Кодексу, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

Приписами п. 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У той же час, з урахуванням встановлених у справі обставин, через невстановлення факту здійснення позивачем як фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією нерухомості, суд приходить про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 19.01.2015, у зв'язку з чим воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Крім того, відповідно до пункту 292.1. статті 292 Кодексу, доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з пунктом 291.4 статті 291 Кодексу, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності на III групі платника єдиного податку не повинні перевищувати 3 млн. грн. обсягу доходів за 1 рік.

Пунктом 293.4 статті 293 Кодексу визначено, що ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п'ятої груп у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2, 3 і 5 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

За приписами підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Кодексу, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої - третьої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Такі платники до суми перевищення зобов'язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

Враховуючи, що позивачем отриманий дохід від продажу власного нерухомого майна, такий дохід не відноситься до доходу ФОП як платника єдиного податку (відсутнє перевищення граничного обсягу виручки), отже податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім зазначеного, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Разом з тим, фізичні особи, які реалізують нерухоме майно, що належить їм на праві приватної власності, до переліку осіб - платників єдиного внеску, визначених у статті 4 вказаного закону не віднесені.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що нарахування позивачу як ФОП за реалізацію належного йому як фізичній особі нерухомого майна, недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску та штрафних санкцій за несплату внеску, не ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених під час розгляду справи, а тому спірні вимога від 19.01.2015 № Ф- та рішення від 19.01.2015 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до пунктів, 44.1. та 44.3. статті 44 Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Виходячи зі змісту статей 109-113 Кодексу, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Згідно з пунктом 121.1. статті 121 Кодексу, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідачем в Акті перевірки зазначено, що з метою отримання документів, необхідних для проведення перевірки позивача, останньому було направлено лист про надання податкової інформації та її документального підтвердження від 13.05.2014 № 3821/В/26-51-17-01-16, проте документи позивачем надані не були.

Судом встановлено, що фактично відповідачем за № 3821/В/26-51-17-01-16 від 13.05.2014 сформовано запрошення позивача для прибуття до податкового органу для надання пояснень та їх документальних підтверджень за період з 01.01.2011 до моменту формування вказаного запиту. В той же час, відповідачем не надано суду доказів належного скерування вказаного запиту позивачу та його отримання останнім для підтвердження необґрунтованості ненадання ним документів до перевірки.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідачем не доведено наявність правових підстав для накладення на позивача штрафу за ненадання до перевірки документів, що свідчить про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення № від 19.01.2015 та необхідність його скасування.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким збільшено суму податкового зобов'язання за ПДФО фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на 3 284 779,91 грн., в т.ч. за основним зобов'язанням 2 627 551,93 грн., штрафні санкції 657 227,98 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким збільшено суму податкового зобов'язання за ПДВ фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на 5 137 962,40 грн., в т.ч. за основним зобов'язанням 4 110 369,92 грн., штрафні санкції 1 027 592,48 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким збільшено суму податкового зобов'язання за єдиним податком фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на 1 028 148,75 грн., в т.ч. за основним зобов'язанням 822 519,00 грн., штрафні санкції 205 629,75 грн.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № , яким визначено адміністративний штраф фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 510,00 грн.

6. Визнати протиправними та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві № Ф- про нарахування суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 38 603,05 грн. та рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.01.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1 930,15 грн.

7. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій