Справа № 813/4374/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року № 876/5841/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, яким просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 06.09.2016 року № НОМЕР_1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що ФОП ОСОБА_3 не вчиняв бездіяльності щодо несплати узгоджених зобовязань з єдиного податку з фізичних осіб за березень-травень 2013 року, а лише допустив помилку при зазначенні рахунку, що підтверджується наданими позивачем квитанціями. Також суд послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 року у справі № 21-377а15, і, при цьому, суд зазначив про відсутність обґрунтованих мотивів для відступлення від даної правової позиції.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що виконанням обов'язку платника податків із сплати узгодженого податкового зобов'язання є перерахування такого зобов'язання саме на конкретний встановлений рахунок, а не будь-який інший. Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_3 перерахував узгоджені зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб за березень-травень 2013 року не на той рахунок, тобто він фактично не сплатив цих зобовязань, в звязку з чим зобов'язання всіх наступних періодів до січня 2016 року сплачувались з порушенням граничних строків їх сплати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 06.09.2016 року працівник Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області провів камеральну перевірку дотримання ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства щодо своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань до бюджету, за результатами якої складено акт № 1801/13-50-13-01/НОМЕР_2.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме за період з червня 2013 року до січня 2016 року узгоджені грошові зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб сплачувались з порушенням встановлених законом граничних строків.

На підставі зазначеного акту перевірки Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 06.09.2016 року № НОМЕР_1, яким застосувала до ФОП ОСОБА_3 штраф в розмірі 2591,60 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 ст. 126 цього Кодексу передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, наведеними нормами Податкового кодексу України встановлено граничний строк сплати узгодженого податкового зобов'язання та відповідальність у вигляді штрафу за несплату платником податків такого зобовязання у визначений строк.

Як встановив суд із наданих позивачем пояснень та письмових доказів, а саме квитанцій банку про перерахування коштів із зазначенням платежу «Єдиний податок з фізичних осіб», позивач в період з березня 2013 року до січня 2016 року своєчасно сплачував єдиний податок з фізичних осіб за кожен податковий період в повному обсязі (авансом раз на квартал). Однак у березні, квітні і травні 2013 року ФОП ОСОБА_3 в платіжних документах вказав помилковий рахунок, в звязку з чим сплачені ним кошти були зараховані на інший рахунок.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України єдиний податок, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, належить до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Згідно з ч. 1 ст. 43 цього Кодексу при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів Державною казначейською службою України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

А відповідно до ч. 5 ст. 78 цього Кодексу податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Також відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Таким чином, у спірному випадку перераховані ФОП ОСОБА_3 кошти для сплати єдиного податку з фізичних осіб були зараховані до відповідного місцевого бюджету, чого відповідач не заперечує.

Колегія суддів вважає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції правильно та обґрунтовано врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16.06.2015 року у справі № 21-377а15, в якій зазначено, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобовязання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобовязання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобовязання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобовязання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобовязання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобовязання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 цього Кодексу штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, як зазначено вище, п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України встановлено штрафи залежно від строку затримки сплати платником податків суми узгодженого грошового зобовязання в розмірі 10 і 20 відсотків погашеної суми грошового зобовязання.

Однак всупереч нормам даної статті Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням застосувала до ФОП ОСОБА_3 штраф у розмірі 50% такої від сплачених позивачем сум, що також свідчить про протиправність цього рішення.

А відповідно до положень ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № 813/4374/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Ухвала складена в повному обсязі 03.10.2017 року