Справа № 826/3965/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2017 р. м. Київ К/800/7278/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Мороз Л.Л.,

Мороз В.Ф.,

секретар судового засідання Ловецка Т.В.,

за участю: представника позивача Рогача В.К.,

представника відповідача Лазаріді О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року

у справі № 826/3965/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест»

до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в особі державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві Середи Марії Сергіївни,

третя особа: ОСОБА_4,

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест» (далі - ПАТ «ЗНВКІФ «»Граніт-Інвест») звернулось до суду з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (Головного територіального управління юстиції у місті Києві; далі - Реєстраційна служба), третя особа: ОСОБА_4, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило:

визнати протиправними дії Реєстраційної служби щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира № 226) за громадянином ОСОБА_4;

скасувати рішення Реєстраційної служби від 27 червня 2014 року щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру № 226 за громадянином ОСОБА_4;

зобов'язати Реєстраційну службу скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис 6163575 від 27 червня 2014 року про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру № 226 за громадянином ОСОБА_4

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Реєстраційної служби щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру № 226 за громадянином ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та скасовано рішення Реєстраційної служби від 27 червня 2014 року (індексний номер 14098865, з відкриттям розділу на об'єкт нерухомого майна) щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру № 226 за громадянином ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що ОСОБА_4 повністю погашена заборгованість з платежів за спірну квартиру, а договором купівлі-продажу не визначено заборону на реєстрацію права власності на квартиру за умови сплати всіх платежів покупцем. Водночас, суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки встановленим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року обставинам справи щодо умов спірного договору купівлі-продажу квартири та його виконання.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «ЗНВКІФ «Граніт-Інвест» просило залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав касаційну скаргу, просив задовольнити її з підстав, викладених в ній, представник позивача заперечив проти задоволення касаційної скарги, рішення судів просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами установлено, що згідно з даними свідоцтва на право власності від 12 листопада 2008 року квартира № 226 є приватною власністю ВАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест»».

17 березня 2010 року між ВАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест»» (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири № 226, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В. в реєстрі за № 868, згідно з умовами якого продавець продає покупцю, а покупець приймає (купує) належну продавцю на праві власності квартиру № 226 та сплачує за неї обумовлену цим договором суму.

Згідно з п. 3 цього договору продаж квартири вчинено за ціною 240341,89 грн. Вказану суму грошових коштів у загальному розмірі покупець зобов'язується сплатити до 01 квітня 2020 року шляхом перерахування на поточний рахунок продавця згідно з реквізитами, зазначеними у цьому договорі.

П. 9 договору встановлено, що право власності на придбану квартиру згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України виникає у покупця 01 квітня 2020 року та за умови сплати в повному обсязі ціни майна, що встановлена цим договором, та згідно ст. 334 ЦК України з моменту державної реєстрації покупець вправі подати документи для реєстрації права власності на квартиру лише після повного розрахунку з продавцем і після 01 квітня 2020 року.

Моментом належного виконання покупцем платіжних зобов'язань за цим договором є факт надходження коштів у повному обсязі на рахунок продавця, та продавець не пізніше наступного робочого дня після проведення покупцем повного розрахунку згідно з пунктом 3 цього договору після 01 квітня 2020 року зобов'язується надати покупцю довідку про виконання покупцем платіжних зобов'язань за цим договором в повному обсязі.

Згідно з п. 14 цього ж договору право власності на квартиру покупець набуває з дня державної реєстрації цього договору з врахуванням викладеного в пункті 9 договору.

23 червня 2014 року представником ОСОБА_4 на виконання вимог договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2010 року № 868 було перераховано на користь ВАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Граніт-Інвест»» грошові кошти в сумі 240341,89 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 23 червня 2014 року № 10672 та випискою з банку.

24 червня 2014 року ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» довідкою від № 69.в.07./2406-2 підтверджено здійснення оплати згідно з платіжним дорученням від 23 червня 2014 року № 10672.

24 червня 2014 року представник ОСОБА_4 звернулась до Реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), до якої додала: копію платіжного доручення № 10672 від 23 червня 2014 року; договір купівлі-продажу від 17 березень 2010 року зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В. за № 868; витяг про реєстрацію в державному реєстрі правочинів, серія та номер: 8338495, виданий 17 березень 2010 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Д.В.; нотаріально засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1348, виданий 23 червня 2014 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М.; нотаріально засвідчена копія витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів, серія та номер: 1350, виданий 23 червня 2014 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М.; нотаріально засвідчена копія довіреності, серія та номер: 1266, виданий 23 червеня 2014 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М.; копії паспортів громадян України ОСОБА_4 та представника; технічний паспорт та його копія, серія та номер: б/н, виданий 13 серпня 2009 року, видавник: Київське міське БТІ.

27 червня 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Середа М.С. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14098865, яким проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_4 на квартиру № 226.

Вважаючи такі дії та рішення реєстратора протиправними, ПАТ «ЗНВКІФ «»Граніт-Інвест» звернулось до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення відповідача про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру № 226, оскільки не було виконано всі умови договору купівлі-продажу.

Суд касаційної інстанції погоджується зі вказаним обґрунтованим висновком судів попередніх інстанцій і виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення; далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 затверджено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (був чинний на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 868).

Відповідно до п. 15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Змістом п. 37 Порядку № 868 передбачено, що документом, який підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

У п. 39 Порядку № 868 встановлено, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке набувається у зв'язку з настанням або ненастанням певної події, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт настання або ненастання такої події.

Як установлено судами попередніх інстанцій, оспорюване рішення Реєстраційної служби від 27 червня 2014 року щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру № 226 за громадянином ОСОБА_4 прийнято на підставі договору купівлі-продажу від 17 березня 2010 року.

Зважаючи на викладене, для правильного вирішення цього спору судам попередніх інстанцій необхідно дослідити обставини справи, встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року щодо умов спірного договору купівлі-продажу квартири і його виконання, та надати цим обставинам відповідну правову оцінку.

Наведені порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення у цій справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно надати оцінку спірним рішенням відповідача.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: