Справа № 161/4875/17
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4875/17
Провадження № 2-а/161/590/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Маковецькій Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області, про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивує тим, що 31 грудня 2016 року, згідно наказу управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області від 14 грудня 2016 року №110/ОС-16, його звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, у звязку із скороченням штатів, про що свідчить витяг із зазначеного наказу. На момент звільнення вислуга років позивача складає 24 роки 07 місяців 08 днів, з яких в календарному обчисленні 11 років 03 місяці 06 днів. Вказаний факт підтверджується наказом про звільнення та поданням про призначення пенсії за вислугу років. 24 лютого 2017 року позивач звернувся через управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Одночасно, 24 лютого 2017 Державна пенітенціарна служба України у Волинській області звернулася до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області, із поданням про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ОСОБА_4 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».(2262-ХІІ)

Проте, листом від 07 березня 2017 року №1277/02-60-38 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки, вважає, що на день звільнення позивач не мав вислуги 23 календарних роки, що є необхідною умовою для призначення зазначеного виду пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 12 вищевказаного ОСОБА_4.

Зазначає, що відповідачем не взято до уваги, що в пільговому обчисленні його вислуга років в органах Державної пенітенціарної служби України станом на 07 грудня 2016 року складає 24 роки 07 місяців 08 днів.

Вважає рішення ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яким йому відмовлено у призначенні йому пенсії за вислугу років, неправомірним, необґрунтованим, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); прийняте упереджено, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та таким, що порушують його конституційні права та інтереси.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд визнати протиправною відмову ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 07 березня 2017 року №1277/02-60-38 в призначенні йому пенсії за вислугою років; зобов'язати головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати йому пенсію за вислугою років з 01 березня 2017 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, подавши суду письмове заперечення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області № 110/ОС-16 від 14.12.2016 року ОСОБА_1 - підполковника внутрішньої служби, начальника сектору по роботі з персоналом управління державної з виховної та психологічної роботи сектору по роботі з персоналом управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області, з 31 грудня 2016 року відповідно до п. 5 ст. 23 ОСОБА_4 України «Про Державну кримінально-виконавчу служб) України та п. 4 ч. 1 ст. 77 ОСОБА_4 України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України,у зв'язку із скороченням штатів.

Згідно подання від 31.12.2016 року № 19 та розрахунку вислуги років управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області на час звільнення позивача вислуга років в органах Державної пенітенціарної служби України останнього у календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні 24 роки 07 місяців 08 днів (а.с. 6).

24.02.2017 року ОСОБА_5 звернувся в ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років та надав документи для призначення пенсії (а.с. 7).

Крім того, 24.02.2017 року управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області звернулося до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області з поданням про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ОСОБА_4 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області за вихідним № 1277/02-60-38 від 07.03.2017 року позивача повідомлено, про те, що призначити йому пенсію за вислугою років немає законних підстав, оскільки станом на 31.12.2016 року його календарна вислуга складає 21 рік 03 місяці 06 днів (а.с. 8).

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «б» статті 1-2 ОСОБА_4 України від 9 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», право на пенсійне забезпечення на умовах цього ОСОБА_4 мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Позивач звільнився із служби з 31.12.2016р., тобто в період з 01.10.2016р. по 30.09.2017р., а отже його вислуга має становити 23 календарних роки і більше.

Згідно з пунктом «а» статті 12 ОСОБА_4 України від 9 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а)особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього ОСОБА_4 (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього ОСОБА_4), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього ОСОБА_4.

Частиною другої статті 17 названого ОСОБА_4 передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2цього ОСОБА_4, які мають право на пенсію за цим ОСОБА_4, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: військова служба; служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України; час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим ОСОБА_4 визначає Закон України №2262.

Пунктом "б" статті 1-2 цього закону передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього ОСОБА_4 мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Суд вважає, що вислуга років позивача станом на день його звільнення (31 грудня 2016 року) у календарному обчисленні становить 21 рік 03 місяці 06 днів і це не є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ОСОБА_4 №2262.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. № 393, якою позивачу, на його думку, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 24 роки 07 місяців 09 днів є безпідставними, оскільки згідно ч.4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

А тому, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 суперечать приписам п."а" ст.12 ОСОБА_4 України від 9 квітня 1992 року №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області відмовляючи в призначенні пенсії діяло , в межах повноважень та відповідно законів України а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважає за необхідне вказати, що чинним законодавством України визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Однак, умови призначення пенсії за вислугу років неоднакові. В одних випадках вони призначаються незалежно від віку, в інших - встановлюється вік і стаж.

Тривалість стажу роботи розраховується з урахуванням загальної тривалості роботи в календарному вирахуванні або загальній тривалості роботи в пільговому вирахуванні.

Для призначення пенсії за віком позивачу ОСОБА_4 №2262 визначає, як обов'язкову вимогу наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

Загалом, аналізуючи тіло ОСОБА_4 № 2262, суд вважає відзначити, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Посилання, викладені в адміністративному позові ОСОБА_6, про облік 24 років у пільговому обчисленні замість 23 необхідних календарних років служби для призначення пенсії суд вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам ст. ст. 1-2, 17 ОСОБА_4 України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» № 2262, тому не можуть бути задоволені судом.

Така дія управління ДПС має незаконний характер, так як за ст.17 вищевказаного ОСОБА_4 № 2262, назване навчання може бути зараховано з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців (тобто коефіцієнт 0,5) тільки до календарного обчислення вислуги років. Зарахування навчання для ОСОБА_1 уповноваженим органом може складати тільки 2 роки 05 місяців 13 днів, а не 04 роки 10 місяців 26 днів, а до пільгового обчислення взагалі за ст.17 ОСОБА_4 № 2262 не може зовсім заліковуватись.

Тому, календарна тривалість вислуги років в ОСОБА_6 складає 18 років 09 місяців 23 дні, а пільгова тривалість без навчання складає 19 повних років (по обчисленню 19 років 08 місяців 12 днів).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 10.03.2015 року, яка висловлена у справі № 21-411а14 і згідно положень ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, ОСОБА_6 немає права на призначення пенсії за вислугу років, так як не підтвердив вимоги щодо права на пенсію згідно ст.12 ОСОБА_4 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262.

Керуючись ст. ст. 7, 71, 159-163 КАС України, ст.12 ОСОБА_4 України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (№2262 від 09 квітня 1992 року), суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області, про визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта