Справа № 815/1892/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1892/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 25.11.2016р. №580-16 про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позов обґрунтовував тим, що він є громадянином Сирії, проживав в м.Алеппо, однак не може та не бажає користуватися захистом країни свого походження, оскільки країна неспроможна забезпечити належний захист через збройний конфлікт, який триває з 2011 року. Позивач не може повернутися до Сирії з причин ситуації загальнопоширеного насильства, а також через побоювання бути насильно мобілізованим до лав армії чи озброєних угрупувань.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2017р. позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 25.11.2016р. №580-16, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов'язано Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з не повним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що прийняття рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є дискреційними повноваженнями органу міграційної служби та не віднесено до компетенції суду.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду на Рекомендації УВКБ ООН, оскільки позиція УВКБ ООН носить рекомендаційний характер та не може бути підставою для прийняття рішення по суті спору.

Також, апелянт посилається на те, що нестабільна соціально-політична ситуація в Сирії спричинена внутрішнім військовим конфліктом не може бути розглянута в якості причини звернення за захистом на території України. Позивач на даний час не має будь-яких проблем з державними органами, а лише припускає, що в нього можуть виникнути проблеми, пов'язанні з примусовою службою в армії у разі повернення на Батьківщину.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Сирії, уродженцем району Аль Фаркан, м. Алеппо. За національністю араб, за віросповіданням мусульманин-суніт. Рідна мова арабська, також розуміє російську та англійську мови. За сімейним станом неодружений, дітей не має. Позивач не був членом жодних політичних, громадських, релігійних, військових або інших організацій як на території Сирії та і поза її межами.

Перший виїзд в Україну відбувся у 2011 році з метою отримання вищої освіти. Останній в'їзд - 12.09.2012р., на підставі паспортного документу та студентської реєстрації в Україні (посвідка на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1, терміном дії до 15.09.2013р.).

08.10.2013р. ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області з заявою № 292 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в України.

28.10.2013р. Управлінням по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту ОСОБА_1 (особова справа № 2013OD0292).

12.01.2015р. Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області, на підставі абз. 4 п.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оформило висновок про відмову громадянину Сирії ОСОБА_1 у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України №249-15 від 03.04.2015р. ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону, відсутні.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2015р. по справі №815/2989/15, яка набрала законної сили 11.11.2015р., визнано неправомірним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 03.04.2015р. №249-15 про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язано ДМС України повторно розглянути питання про визнання ОСОБА_1 біженцем особою, яка потребує додаткового захисту.

Державна міграційна служба України рішенням від 22.12.2015р. №73-15 зобов'язала Головне управління ДМС в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Сирії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахування обставин, що стали підставою для скасування судом рішення №249-15 від 03.04.2015р.

За результатами повторного розгляду заяви позивача, на виконання судового рішення у справі №815/2989/15, Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області 07.11.2016р. складено висновок про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМС України від 25.11.2016р. №580-16 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону, відсутні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання неправомірним та скасування рішення ДМС України від 25.11.2016р. №580-16, суд першої інстанції виходив з того, що висновок ДМС України не містить достатнього та належного аналізу ситуації, що склалася в Сирії, відповідачем не спростовано можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення до неї, що не відповідає вимогам ст. 3 Європейської конвенції з прав людини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком Одеського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи з вказаних норм Закону, небажання особи, яка звертається до міграційної служби про надання статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну громадянської належності має бути обґрунтоване об'єктивними обставинами, які стали причинами побоювання цієї особи за своє життя, безпеку чи свободу.

За змістом пункту 45 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців Управління Верхового комісара ООН у справах біженців (1992 рік) особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування.

Пунктами 66 та 195 названого Керівництва передбачено, що для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення достатньо обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. У кожному окремому випадку усі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, а потім особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити усі доводи та достовірність тверджень заявника.

Таким чином, особа, яка подала заяву про визнання біженцем або особа, яка потребує додаткового захисту, має навести факти, що її подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує її життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок її переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Як вбачається з матеріалів справи, під час звернення до органу міграційної служби України із заявою щодо отримання захисту ОСОБА_1, в обґрунтування неможливості повернення до Сирії, зазначав, що там проходить громадянська війна і якщо він потрапить на територію Сирії, його одразу заберуть до армії чи інших озброєних угрупувань.

Однак, в ході судового розгляду не встановлено жодних підстав та доказів, які б свідчили, що при поверненні до країни громадської належності позивач може стати жертвою переслідувань, а побоювання бути призваним у Збройні сили не свідчить про можливість стати жертвою переслідувань та, відповідно, давати підстави для визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, апеляційний суд встановив, що найближчі родичі ОСОБА_1 на даний час проживають у Сирії (район «Аль Фаркан») і інформація щодо їхнього переслідування в матеріалах справи відсутня. Більше того, при проведенні в серпні 2016 року співбесіди позивачем надано інформацію, що район «Аль Фаркан», в якому проживають всі члени його родини, знаходиться під контролем державної влади Сирії.

ОСОБА_1 не зміг надати обґрунтованих пояснень стосовно можливості внутрішнього переміщення до безпечних регіонів Сирії.

Служба в армії не відноситься до Конвенційних ознак для надання статусу біженця. Інформація же щодо отримання повісток для проходження військової служби являється непідтвердженою.

Водночас, апеляційний суд встановив, що сирійською владою в 2015 році видано низку нормативно-правових актів щодо амністії в'язнів, політв'язнів та дезертирів. Президентом Сирії Башша Аль-Асад підписано Указ №32 про надання амністії та звільнення від відповідальності за ухилення від призову до лав збройних сил для всіх громадян як в країні, так і поза її межами, а також за злочини, передбачені Законом «Про військовий обов'язок та військову службу», скоєні до 25.07.2015р.

З огляду на вищевикладене, побоювання позивача бути притягнутим до відповідальності або призваним до армії є безпідставними, не ґрунтуються на фактичних обставинах, а є виключно припущеннями ОСОБА_1.

До того ж, сирійське законодавство передбачає, що під час бойових дій чоловіки мають офіційні підстави для отримання відстрочки від армії. Відстрочку можливо отримати як на території Сирії, так і за кордоном, у т.ч. в Україні. Зазначена процедура можлива при зверненні сирійців до дипломатичних установ, якими є посольство у м. Києві та генеральне консульство у м. Одесі.

Також, судом першої інстанції не враховано локальний характер конфлікту на території Сирії та можливість внутрішнього переміщення осіб в межах даної країни. Альтернатива внутрішнього переміщення, у даному випадку, вважається цілком можливою з урахуванням інформації по країні походження.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відмовивши в задоволенні його позову буде порушено фундаментальні права біженців в частині не вислання, у зв'язку з чим Україною буде порушено ст.ст.1, 33 Конвенції про статус біженців 1951 року, оскільки в рамках даного адміністративного позову не порушується питання про примусове видворення ОСОБА_1 за межі території України. Оскаржуваним рішенням ДМС України позивачу відмовлено у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, однак така відмова не позбавляє позивача права залишитися на території України, якщо він має для цього інші законі підстави.

З цих підстав колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що Європейський суд з прав людини у справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства» (8319/07 та 11449/07) зазначив, що повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Дане Рішення ЄСПЛ стосується виключно примусового повернення та примусового видворення, що не є предметом даного спору.

Хоча ситуація військового конфлікту в Сирії підтверджена міжнародною спільнотою, однак при аналізі підстав для отримання додаткового захисту слід враховувати і інші фактори, зокрема, можливість внутрішнього переміщення, отримання захисту в сусідніх країнах, ситуацію з близькими родичами, причини звернення за захистом, причини довгострокового перебування іноземця в іншій країні тощо.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку, що факти, повідомлені позивачем, носять загальний характер, а тому не можуть бути визнані підставою для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні у відповідності до умов, передбачених п.1, п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Оскільки при розгляді справи суд першої інстанції допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також не повно з'ясував обставини справи, що призвело до неправильного її вирішення, тому постановлене судове рішення, на підставі п.1, п.2 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202 ч.1 п.1, п.2, 205 ч.1 п.3, 207, 254, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29.09.2017р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.