Справа № 214/5059/17
Суддя: Хомініч С. В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5059/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Хомініч С.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до Криворізького центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просив в якому визнати протиправним та скасувати рішення Криворізького центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 3441 від 04.08.2017 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001); зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 та виплачувати її довічно з 01.08.2017, виходячи із розрахунку 90 % від суми заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку із тим, що з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються. Зазначене розпорядження позивач вважав неправомірним, оскільки змінами у ст. 86 нового Закону України «Про прокуратуру» та Законом №76-VIII від 28.12.2014 встановлено новий порядок призначення та визначення розміру пенсії за вислугу років прокурорам та слідчим, яким погіршено умови пенсійного забезпечення та суттєво порушено законодавчо визначені до цього гарантії пенсійного забезпечення, а саме збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років та зменшено розмір відсотків призначеної пенсії від суми їхньої заробітної плати. Більше того, на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213- VIII з 01.06.2015 взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України. Таким чином, порушуються його соціальні гарантії, які не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства. Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач і звернувся в суд з даним позовом.

Представником відповідача Криворізького центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області надано письмові заперечення, в яких з позовними вимогами не погоджується та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.43-44).

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові заперечення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач 01.08.2017 звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) до Криворізького центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області. Стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру», на дату звернення становив 22 роки 07 місяців 10 днів (а.с.17-21, 22, 23).

Листом від 10.08.2017 №05021/Б-103 відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі Закону України «Про прокуратуру» з 01.06.2015 втратили чинність. У зв'язку з вищезазначеним з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених, вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с.15).

За приписами ч. 6 ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру» в редакції згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вбачається із матеріалів справи - копій військового квитка УН №0842414, диплому ХА№11045145 від 06.1999 та трудової книжки БТ-І №6512513 від 07.09.1990 позивач має вислугу років за такі періоди: 21.11.1991-16.11.1993 - служба у Збройних Силах України; 01.09.1994-30.06.1999 - навчався в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого; 01.04.1999 - призначений стажистом на посаду помічника прокурора Жовтневого району м. Кривого Рогу; 22.03.2000 - призначений на посаду слідчого прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу; 13.11.2001 - старший слідчий прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу; 25.07.2002 - призначений старшим слідчим прокуратури м. Кривого Рогу; 26.05.2004 - переведений слідчим з особливо важливих справ прокуратури м. Кривого Рогу; 27.01.2006 - призначений заступником прокурора Тернівського району Кривого Рогу; 20.09.2011 - призначений старшим прокурором відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області; 21.11.2012 - призначений прокурором Жовтневого району м. Кривого Рогу; 18.03.2015 - призначений прокурором прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу; 09.04.2015 - призначений старшим прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області; 03.08.2015 - у зв'язку зі змінами у структурі та штатному розписі і прокуратури Дніпропетровської області відповідно до наказу Генерального прокурора України № 40ш від 15.07.2015 призначений прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області; 29.01.2016- призначений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Дніпропетровської області. Військова служба у Збройних Силах України складає 1 рік 11 місяців 26 днів, половина навчання складає 02 роки 03 місяці 15 днів, стаж роботи в органах прокуратури, станом на 05.09.2017, починаючи з 01.04.1999 становить 18 років 05 місяців 04 дні. Отже, загальний стаж роботи в органах прокуратури, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 22 роки 08 місяців 14 днів. Загальний стаж становить 24 роки 4 місяці 26 днів. и 7 місяці 10 днів.

Згідно частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП (в редакції, що діяла до 01.10.2011), прокурори і слідчі за стажем роботи не менше 20 років, у тому числі за стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частина перша статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №3668-VI від 08.07.2011 викладена в новій редакції, згідно якої прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

З 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 №1697-VII (далі по тексту - Закон №1697), у ч.1 ст.86 якого визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч.2 ст.86 Закону).

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону №1697 визнано таким, що втратив чинність Закон №1789, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

З викладеного вбачається, що на час звернення позивача до пенсійного органу за призначенням пенсії, частина 1 статті 50-1Закону України «Про прокуратуру» №1789 втратила чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Навпаки, в Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що Закон №1697 не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, на дату звернення з заявою про призначення пенсії, стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, становив 22 роки 07 місяців 10 днів, тобто, менше ніж передбачено ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи, що позивач не набув права на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», суд вважає, що відповідачем правомірно відмовлено в призначенні пенсії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати призначення пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Посилання позивача на приписи ст.58 Конституції України суд бере до уваги, оскільки нові норми законодавства не поширюють свою дію на час до того, як вони набрали чинності. Право ж на призначення пенсії слід визначати за правилами, які закріплені в законодавстві та чинні на час виникнення права на призначення пенсії.

Посилання позивача на приписи ст.22 Конституції України не заслуговують на увагу з огляду на практику Європейського Суду з прав людини. Так, відповідно до приписів частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

В самій Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (Стаття 9).

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (частина шоста статті 9).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (пункт 23).

У рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для призначення пенсії позивачу згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 у редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001, з огляду на вищенаведене. Тобто, у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Керуючись ст.ст.158-163,167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Хомініч С.В.