Справа № 554/5352/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 15.09.2017 Справа № 554/5352/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 вересня 2017 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

7 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУПФ), в якому просив визнати рішення відповідача про утримання надміру виплаченої суми пенсії від 10 січня 2017 року № Д/1,2 неправомірним, скасувати його та зобовязати Управління повернути йому 3553,69 грн., як незаконно утриманих з нього в період з 7 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває на обліку в ГУПФ і з 2013 року отримує довічну пенсію відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

В січні 2017 року він отримав Рішення ГУПФ від 10 січня 2017 року № Д/1,2 про стягнення з нього сум пенсії, виплачених надміру, в якому зазначалось, що за період з 7 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року утворилась переплата пенсії в розмірі 9400,12 грн. із-за того, що він нібито не повідомив відповідача про працевлаштування. Цим же рішенням було визначено, що стягнення з пенсії позивача буде здійснюватись щомісячно в розмірі 20 % пенсії до повного погашення заборгованості.

Вважаючи це рішення та дії ГУПФ незаконними, він і звернувся до суду з проханням визнати їх такими та скасувати оскаржуване рішення.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, а його представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач заперечень проти позову не подав, в судове засідання для участі в рогляді справи не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, в звязку з чим суд визнав причину його неявки неповажнолю та розглянув справу без його участі.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20 грудня 1993 року по 1 березня 2013 року проходив службу, а з 21 березня 2013 року по 06 листопада 2015 року працював на вільнонайманих посадах в органах внутрішніх справ України.

З 7 листопада 2015 року по теперішній час працює в Національній поліції України, де 08 грудня 2016 року був призначений на посаду завідувача сектору спеціального звязку Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка відноситься до посад державної служби (а. с. 15).

З 2013 року перебуває на обліку в ГУПФ та отримує довічну пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

10 січня 2017 року ГУПФ прийняло рішення № Д/1,2 про стягнення з ОСОБА_1 сум пенсії, виплачених надміру (а. с. 14), відповідно до якого за період з 7 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року утворилася переплата пенсії позивачу в розмірі 9400,12 грн.

За цей період з січня по липень 2017 року з пенсії позивача було утримано 3553,69 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією, чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

В силу ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213- VIII) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону шодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213- VIII щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення, і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

А відтак особам, які підпадали під дію закону України «Про державну службу» протягом спірного періоду пенсія призначалась відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Отже, з 7 листопада 2015 року по 29 лютого 2016 року посада, на якій працював позивач, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законом України «Про державну службу», у звязку з чим, передбачені статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього закону, відпали.

Безпідставними та не підтвердженими жодними доказами є доводи відповідача, викладені ним в Рішенні № Д/1,2 від 10 січня 2017 року про те, що позивач допустив зловживання правом на отримання пенсії, оскільки не повідомив органи Пенсійного фонду про працевлаштування, у звязку з чим він втратив право на отримання пенсії.

За змістом ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно з ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Отже, зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

За приписами ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, пенсіонер не несе відповідальності за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Аналіз зазначених норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядку № 6-4, дає підстави суду вважати, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Обовязок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих КОШТІВ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та законні.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частинні статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № Д/1,2 від 10 січня 2017 року про утримання надміру виплачених сум пенсії позивача ОСОБА_1.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 3553,69 грн.,стягнуті в якості надмірно виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1280 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. Г. Савченко