Справа № 634/291/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 р.Справа № 634/291/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.06.2017р. по справі № 634/291/17

за позовом ОСОБА_1

до Сахновщинської районної ради Харківської області

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Сахновщинської районної ради Сахновщинського району Харківської області про поновлення строку для звернення до адміністративного суду, звільнення від сплати судового збору, визнання протиправними рішення голови Сахновщинської районної ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги у розмірі десяти посадових окладів при виході на пенсію та зобовязання нарахувати та виплатити вказану матеріальну допомогу.

В попередньому судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії голови Сахновщинської районної ради Харківської області щодо не нарахування та не виплати матеріальної допомоги, згідно з ч. 11 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ від 07.06.2001 (в редакції Закону № 1215-IV від 02.10.2003) у розмірі десяти посадових окладів, при виході на пенсію ОСОБА_1, звільненому на підставі розпорядження голови Сахновщинської районної ради Харківської області №17-К від 31.03.2014» та зобовязати Сахновщинську районну раду Харківської області нарахувати та виплатити матеріальну допомогу, згідно з ч. 11 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-111 від 07.06.2001 (в редакції Закону № 1215-IV від 02.10.2003) у розмірі десяти посадових окладів, при виході на пенсію ОСОБА_1, звільненому на підставі розпорядження голови Сахновщинської районної ради Харківської області №17-К від 31.03.2014 року.

Ухвалою Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.06.2017 р. відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до суду з адміністративним позовом до Сахновщинської районної ради Харківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не погоджується з зазначеними висновками суду через ігнорування при винесенні ухвали нормами права. Вказує, що трудові правовідносини - це відносини, що виникають у зв'язку з реалізацією права на працю. До трудових належать і спори, що стосуються оплати праці, реалізації пільг та гарантій права на працю. В ухвалі суддя посилався на три з чотирьох частин ст.99 КАСУ стосовно шестимісячного та місячного строку звернення до адміністративного суду, та при винесенні ухвали керувався всією ст.99 КАСУ, не конкретизувавши, які положення цієї статті позивач порушив, та який конкретно строк звернення до суду порушив, та не визначив, коли на його думку сплинули строки звернення до адміністративного суду. Зокрема, суддя аргументував пропущення строків звернення до адмінсуду ч.3 ст. 99 КАСУ згідно з якою для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Але предметом позовних вимог не були питання прийняття на службу, її проходження чи звільнення з підстав встановлених спеціальним Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» N 2493-ІІІ від 7 червня 2001 року, який визначає додаткові у порівнянні з КЗпП України засади публічної служби і звільнення з неї. Зокрема Розділи 3-4 цього Закону не містять жодного натяку на порядок вирішення спорів з приводу виплати заробітної плати (чи як її складової в моєму випадку - матеріальної допомоги при звільненні). В ухвалі від 21.06.2017 суддя безпідставно, не враховуючи доводи викладені у адміністративному позові, без належного правового обґрунтування констатував, що «вказані в позові виплати пов'язані з звільненням позивача з публічної служби , а тому строки звернення до суду мають визначатися приписами КАСУ та позивач 31.03.2017 звернувся з вимогами, які не пов'язані із стягненням заробітної плати, право на яку в нього виникло у зв'язку з проходженням публічної служби , а у зв'язку з невиплатою грошової допомоги в розмірі десяти посадових окладів..» . Зробивши такий висновок суддя не врахував норми матеріального права стосовно того, що згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входить як основна заробітна плата так і додаткова заробітна плата - винагорода за працю, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Зазначає, що до заробітної плати входять і інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Згідно з ст. 12 Закону України «Про оплату праці» інші норми і гарантії в оплаті праці встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України (у моєму випадку крім КЗпП України мають застосовуватись положення ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» про виплату 10 посадових окладів при звільненні на пенсію, як складові заробітної плати, обумовленої безстроковим трудовим договором). Виходячи з наведеного, спеціальним законом в частині публічно- правових спорів з питань невиплати заробітної плати є ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якою, «У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком». Крім того, зазначає, що суддя не зазначив причини не застосування приписів ст.233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», рішень КСУ №8-рп/2013 віл 15.10.2013 та №9-рп/2013 від 15.10.2013. Вказує, що Рішенням Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 за конституційним зверненням г-ки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 15 жовтня 2013 року№ 8-рп/2013 встановлено, що «положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати у повному обсязі ухвалу від 21.06.2017 Сахновщинського районного суду Харківської області, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Представник відповідача в судовому засідання проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підтримав позицію викладену судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду і в позовній заяві не навів причин його пропущення, які суд може визнати як поважні. Не знайшов таких причин суд і в ході зясування причин пропуску строку в судовому засіданні. Тому, пропущений строк звернення до суду поновленню не підлягає.

Колегія суддів не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про залишення адміністративного позову без розгляду, виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 03.04. 2017 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце в квітні 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 зазначеної статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Так, згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗУпП) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення грошової допомоги при виході на пенсію в 2014 році.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про оплату праці основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Зі змісту ч. 11 ст. 21 Закону України " Про службу в органах місцевого самоврядування" ( в редакції до внесення змін 27.03.2014р.) вбачається, що грошова допомога при виході на пенсію безпосередньо пов'язана з наявністю трудових відносин, роботою осіб на певних посадах, тому вона входить до складу оплати праці, а тому при зверненні до суду з зазначеними позовними вимогами, строк звернення встановлюється іншим законом, зокрема ст.233 КЗпП України, якою встановлено право звернення з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в своїх рішеннях від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) та № 9-рп/2013 (справа № 1-18/2013), даючи офіційне тлумачення ст.233 КЗпПУ, підтвердив (ч. 1 резолютивної частини рішення № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013)), що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Дана позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі №21-430а11, від 28 травня 2013 року у справі №21-97а13, від 24 березня 2014 року у справі №21-14а14.

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2013 року у справі №21-389а13 дійшов висновку, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому до вказаних правовідносин необхідно застосовувати, у тому числі, частину другу статті 233 КЗпП України, як таку, що врегульовує строки звернення до адміністративного суду при вирішенні питання щодо стягнення належних позивачеві сум заробітної плати.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що грошова допомога при виході на пенсію є частиною заробітної плати, а тому звернення до суду з вимогами про її стягнення не обмежується будь-яким строком.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недотримання позивачем строків звернення до адміністративного суду є помилковим.

Таким чином, суд першої інстанції неправомірно залишив позов ОСОБА_1 без розгляду, чим порушив при винесенні рішення норми процесуального права, тому ухвала від 21.06.2017 р. підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199,п. 4 ч. 1 ст. 204, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.06.2017р. по справі № 634/291/17 скасувати.

Справу направити до Сахновщинського районного суду Харківської області для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, в силу ст. 211 КАС України оскарженню не підлягає.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 03.10.2017 р.