Справа № 826/10833/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2017 року № 826/10833/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Шкурка Віктора Михайловича Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста звернулась ОСОБА_1 з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Шкурка Віктора Михайловича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Шкурка Віктора Михайловича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором строкового банківського владу із сплатою процентів в кінці строку «Класичний Контракт» від 10.09.2015 №1289/2015;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Шкурка Віктора Михайловича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором строкового банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку «Класичний Контракт» від 10.09.2015 №1289/2015 та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1, як вкладника Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку «Класичний Контракт» від 10.09.2015 №1289/2015;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором строкового банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку «Класичний Контракт» від 10.09.2015 №1289/2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1, як вкладника Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», безпідставно не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, без зазначення законодавчо мотивованої причини для цього.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували, вказавши про те, що станом на момент звернення позивача із заявленими вимогами, уповноваженою особою на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направлено зміни до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», до складу яких, у тому числі, включено інформацію про ОСОБА_1 із зазначенням суми, яка підлягає відшкодуванню. Разом з тим, уповноваженою особою наголошено на тому, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №11-сс/796/402/2016 рахунок ОСОБА_1, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Банк «Контракт», арештовано, що виключає відшкодування коштів, у силу ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Між ПАТ Банк «Контракт» та ОСОБА_1 укладено договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів в кінці строку «Класичний Контракт» » від 10.09.2015 №1289/2015, умовами якого передбачено відкриття депозитного рахунку НОМЕР_1 для обліку депозиту, а вкладник перераховує на нього з власного поточного та/або вкладного (депозитного) рахунку або вносить готівкою через касу банку грошові кошти у сумі 195 000,00 грн.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією квитанції від 10.09.2015 №TR.88843.87.559, на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 зараховано грошові кошти у розмірі 195 000,00 грн.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 06.10.2015 №671 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 06.10.2015 №183 про запровадження з 07.10.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Банк «Контракт». Тимчасову адміністрацію у ПАТ Банк «Контракт» запроваджено строком на 3 місяці з 07 жовтня 2015 року по 06 січня 2016 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 10.12.2015 №876 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Контракт» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 10.12.2015 №220 розпочато процедуру ліквідації ПАТ Банк «Контракт» та призначено уповноважену особу Фонду Шкурка Віктора Михайловича та делеговано йому строком на два роки з 11.12.2015 по 10.12.2017 (включно) всі повноваження ліквідатора ПАТ Банк «Контракт», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом від 14.01.2016 №51/11-158 уповноважена особа повідомила ОСОБА_1 про те, що за результатами перевірки банківського рахунку останнього, на якому обліковується залишок грошових коштів, здійснення банківської операції щодо виплати коштів на вказаному рахунку обмежено.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктом 2 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (надалі - Положення №14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860 (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення №14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У той же час, у силу п. 5 розділу ІІІ Положення №14, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

За твердженнями уповноваженої особи, останньою на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направлено зміни до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт», до складу яких, у тому числі, включено інформацію про ОСОБА_1 із зазначенням суми, яка підлягає відшкодуванню. На підтвердження викладеного у матеріалах справи міститься копія листа від 19.01.2016 №01/03-199, адресованого директору-розпоряднику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким направлено зміни до переліку вкладників ПАТ Банк «Контракт» в частині включення даних записів до переліку, серед яких, згідно з копією витягу таких змін, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ Банк «Контракт», із зазначенням гарантованої суми у розмірі 197 562,44 грн.

З огляду на викладене вбачається, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Шкурком В.М. у межах спірних правовідносин ще до моменту звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду виконано покладений на нього обов'язок з включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ Банк «Контракт», з урахуванням наявного у відповідача права на здійснення перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що і передбачає обмеження руху коштів на таких рахунках протягом проведення перевірки.

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №11-сс/796/402/2016 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 м. Києва Єфімова А.А. про накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Банк «Контракт», та накладено арешт на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Банк «Контракт», зокрема, на рахунок, відкритий ОСОБА_1 НОМЕР_1.

У вказаній ухвалі зазначено, що майно, яке є предметом (засобом) вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватись незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкоджає встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов'язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Стан доказів, що вказують на вчинення злочинів, а також на наявність підстав вважати, що кошти, які знаходяться на рахунках фізичних осіб в ПАТ Банк «Контракт» мають ознаки, передбачені ч. 2 ст. 167 Кримінального процесуального кодексу України, є достатнім для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зазначені докази були предметом належної перевірки в суді апеляційної інстанції.

Вказана ухвала Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №11-сс/796/402/2016 прийнята ПАТ Банк «Контракт» до виконання негайно, відповідно накладено арешт на рахунок, відкритий на ім'я позивача за договором рахунку.

Пунктом 11 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені випадки, у разі настання яких, Фонд не відшкодовує кошти, серед яких вказано, що Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Таким чином, навіть з урахуванням включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ Банк «Контракт», підстави для здійснення виплати гарантованої суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб наразі відсутні, з огляду на положення п. 11 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №11-сс/796/402/2016.

Отже, невідшкодування коштів не є результатом бездіяльності уповноваженої особи Фонду чи безпосередньо Фонду, а є результатом вчинення дій, спрямованих на перевірку правочинів та встановлення обставин, які впливають на рішення щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право отримати відшкодування (компенсацію) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на викладені обставини, суд не вбачає в діях відповідачів протиправної бездіяльності, відповідачами не вчинено дій, що виходять за межі законодавства та порушують права і інтереси позивача, оскільки вони вчинені у відповідності до чинного законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-XII (надалі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Системний аналіз вище викладених норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 №8.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, та вирішення даної справи саме у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур