Справа № 553/926/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 р.Справа № 553/926/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 30.06.2017р. по справі № 553/926/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУПФУ в Полтавській області, перший відповідач), Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту - Полтавське обєднане УПФУ), в якому просив суд :

- скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, при ГУПФУ в Полтавській області від 31.01.2017 р. № 304 про відмову в підтвердженні позивачеві стажу, передбаченого пунктом «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобовязати Комісію з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, при ГУПФУ в Полтавській області прийняти рішення про підтвердження позивачеві стажу роботи, передбаченого пунктом «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року;

- скасувати рішення Полтавського обєднаного УПФУ про відмову в призначенні позивачеві пенсії від 14.02.2017 року № 52 відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобовязати Полтавське обєднане УПФУ призначити позивачеві пенсію відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , починаючи з 04.11.2016 року дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, як це передбачено статтею 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 30.06.2017 року по справі № 553/926/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області та Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задоволено частково.

Скасовано рішення від 31.01.2017р. № 304 Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в підтвердженні позивачеві стажу, передбаченого пунктом "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1.

Зобов'язано Комісію з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області в тижневий термін прийняти рішення про підтвердження ОСОБА_1 стажу роботи, передбаченого пунктом "з" статті 13 Закону, за період з 24.02.1983 р. по 21.05.2000 р.

Скасовано рішення від 14.02.2017р. № 52 Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязано Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 04.11.2016р. в тижневий термін після отримання рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, винесеного на виконання даної постанови.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320 грн.

Перший відповідач ГУПФУ в Полтавській області, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 30.06.2017 року по справі № 553/926/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що трудова книжка позивача не містить відомостей ані про вид транспорту, на якому працював позивач, ані про зайнятість на міському пасажирському транспорті, а тому відсутні підстави для призначення позивачеві пенсії на пільгових умовах, передбачених пунктом «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, згідно з повідомленням голови правління ВАТ «Полтавське автотранспортне підприємство» від 24.06.2005 року № 01/10-702 працівники автоколон здійснювали перевезення пасажирів на міських, приміських, міжміських маршрутах, на замовлення, перевезення людей на сільгоспроботи, були задіяні на ремонті автобусів. Первинні документи щоденного обліку характеру та виду роботи водія на підприємстві (подорожні листи), згідно з якими можливо було б врахувати час виконання того чи іншого виду роботи, не збереглися. Надані позивачем документи містять розбіжності та не дають змоги встановити роботу на міському пасажирському транспорті. Стверджує, що підтвердження характеру та умов праці на підставі показань свідків не допускається, встановлення пільгового стажу на підставі показань свідків не передбачено розясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 року № 23. Крім того, за лютий 1983 року відсутні відомості про оплату праці, що не дає можливості встановити факт роботи у цей місяць. З огляду на викладене, вважає, що рішення про відмову у підтвердженні пільгового стажу ОСОБА_1 прийняте Комісією при ГУПФУ в Полтавській області правомірно.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював водієм міського пасажирського транспорту (автобусу) в нині ліквідованих без правонаступника Полтавському АТП-16012, Полтавському АТП-21720 та Полтавському АТП-15327 в період з 24.02.1983р. по 21.05.2000р., що підтверджується наданими ними до матеріалів справи копіями трудової книжки позивача від 20.12.1982р., архівної довідки виконкому Полтавської міськради від 15.12.2016р. № П-08.7-13/49, наказу підприємства від 20.02.1979р. № 93, листка стажування на автобусі Ліаз-677 від 16.02.1982 р., заяви про направлення на навчання від 22.05.1983р., акту про знаходження автобуса в простої від 04.01.1985р., заяв про надання відпустки від 25.06.1986р., від 26.08.1987р., рапорту і пояснень про порушення виробничої дисципліни від 18.12.1987р., подяки вуличного комітету від 22.02.1988р., заяви про переміщення на інший автобус від 31.04.1988р., заяви про відклик із відпустки від 31.05.1989р., заяв про надання відпустки від 09.11.1989р. та від 31.10.1991р., листка проходження стажування від 11.12.1995р. (а.с.17-18, 32-55, 59-63).

У всіх вищевказаних документах засвідчена належність позивача до автоколон № 1 або № 2 підприємств, які обслуговували саме міські маршрути. Також доказом того, що позивач працював саме на міських маршрутах, є письмові свідчення ОСОБА_2, який працював начальником автоколони № 1 АТП-15327 з 14.06.1990р. по 15.12.2003р., про що свідчить його трудова книжка, додана до позову ОСОБА_1 (а.с.56-58).

В судовому засіданні судом першої інстанції були опитані також свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, котрі працювали разом з позивачем ОСОБА_1 і підтвердили факт його роботи з 24.02.1983р. по 21.05.2000р. водієм автобусів, які були задіяні на міських маршрутах.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до Полтавського обєднаного УПФУ із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Комісії при ГУПФУ в Полтавській області від 31.01.2017 року № 304 позивачеві відмовлено у підтвердженні роботи, передбаченої пунктом «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року з посиланням на відсутність відомостей у трудовій книжці про зарахування пільгового стажу водієм міського пасажирського транспорту підприємством до 1992 року, як передбачено спільним листом корпорації «Укравтотранс» і Мінсоцзабезпечення України від 25.03.1992 року, та відсутність відомостей про постійну зайнятість водієм на міському пасажирському транспорті; відсутність відомостей про оплату праці. З огляду на викладене, відповідачем зроблено висновок про те, що позивач працював на посаді, що не дає права на пільгове пенсійне забезпечення.

Рішенням Полтавського обєднаного УПФУ від 14.02.2017 року № 52 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у звязку з відсутністю підтвердженого в установленому порядку пільгового стажу необхідної тривалості, з посиланням на вищевказане рішення Комісії при ГУПФУ в Полтавській області від 31.01.2017 року № 304 про відмову у підтвердженні роботи, що дає право на пільговий трудовий стаж.

Не погодившись із вказаними рішеннями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про їх скасування, зобовязання Комісії при ГУПФУ в Полтавській області прийняти рішення про підтвердження позивачу стажу роботи, передбаченого пунктом «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року, зобовязання Полтавського обєднаного УПФУ призначити позивачеві пенсію з 04.11.2016 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на зарахування вищевказаного періоду роботи до пільгового стажу та на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачених пунктом «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для прийняття рішень про зарахування позивачеві пільгового стажу роботи та призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідачам потрібен певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. «3» ч.1 ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Положеннями ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку № 637).

Колегією суддів встановлено, що трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджено, що наказом Полтавського АТП 16012 від 24.02.1983 року № 33 ОСОБА_1 у звязку із закінченням курсів підготовки на категорію «Д» переведений водієм третього класу на автомобілі всіх типів та марок з різними умовами праці, що включає і роботу на міському пасажирському транспорті, в нині ліквідованих без правонаступника Полтавському АТП-16012, Полтавсько му АТП-21720 та Полтавському АТП-15327, основним видом діяльності яких були пасажирські перевезення.

Як вбачається зі змісту архівної довідки, виданої Виконавчим комітетом Полтавської міської ради 15.12.2016 року за № П-08.7-13/49 (а.с.53-54), ОСОБА_1 у звязку із закінченням курсів підготовки на категорію «Д» при ОАУК переведений з посади слюсаря на посаду водія ІІІ класу Полтавського автотранспортного підприємства 16012 Полтавського обласного управління автомобільного транспорту на автомобілі всіх типів і марок з різними умовами праці з проходженням стажування в а/к № 2 з 24.02.1983 року. З 15.03.1983 року позивач допущений до самостійної роботи після стажування в а/к 2 ліаз-677 № 42-47. З 31.04.1983 року водій ОСОБА_1 переведений з автобуса ЛіАЗ-677 на автобус Ікарус 280 № 52-08 Полтавського АТП-15327. З 11.12.1995 року позивач допущений до самостійної роботи після стажування водієм 1 класу на автобусі «Вольво» № 07-87 в а/к № 1. З 24.05.2000 року водія автоколони № 1 ОСОБА_1 переведено в АК-2 ВАТ «Полтавське АТП 15327» для подальшої роботи з проходженням стажування на автобусі ІК-250, 256. З 25.05.2000 року водій а/к ОСОБА_1 допущений до самостійної роботи після стажування на автобусі ІК-250. З 01.04.2008 року позивач звільнений з посади водія за власним бажанням.

Колегія суддів відмічає, що вказана архівна довідка складена з посиланням на первинні документи.

З наявних в матеріалах справи копій архівних довідок, виданих Виконавчим комітетом Полтавської міської ради 07.12.2016 року та 15.12.2016 року за № П-08.7-13/49, вбачається, що відповідно до наказів з особового складу Полтавського АТП 16012 (з 11.07.1984 року Полтавське АТП 21720, з 29.04.1986 року Полтавське АТП 15327, з 16.07.1997 року ВАТ «Полтавське АТП 15327») за період роботи ОСОБА_1 на посаді водія ЛіАЗ-677 № 42-47 з 15.03.1983 року по 31.04.1988 року, на посаді водія Ікаруса 280 № 52-08 з 31.04.1988 року по 11.12.1995 року, на посаді водія автобуса «Вольво» № 07-87 з 11.12.1995 року по 25.05.2000 року, на посаді водія автобуса ІК-250 з 25.05.2000 року по 01.04.2008 року, наказів про переведення на інші роботи, на роботи з неповним робочим днем та про надання відпусток без збереження заробітної плати немає (а.с.32-33).

Наявною в матеріалах справи копією наказу по Полтавському автотранспортному підприємству від 20.20.1979 року № 93, автоколони № 1 та 2 обслуговують міські маршрути.

З наданих до матеріалів справи копій листків стажування, заяв позивача про надання відпустки, заяви про відкликання з відпустки, пояснювальної записки вбачається, що з 24.02.1983 року по 01.04.2008 року ОСОБА_1 працював виключно у автоколонах № 1 та № 2.

Крім того, факт роботи позивача водієм на міських маршрутах підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями колишнього начальника міської автоколони ОСОБА_5, який працював з позивачем на одному підприємстві у спірний період.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що наявними в матеріалах справи копіями документів, які надавались до Полтавського обєднаного УПФУ та до Комісії при ГУПФУ в Полтавській області, підтверджено факт роботи позивача водієм пасажирського транспорту автобусу на міських маршрутах, та вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність відомостей про постійну зайнятість водієм на міському пасажирському транспорті.

Відповідачами не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції жодних доказів про роботу ОСОБА_1 на позаміських маршрутах.

Як вбачається зі змісту рішення від 31.01.2017 року № 304, Комісія при ГУПФУ в Полтавській області в обґрунтування відмови позивачу у зарахуванні періоду роботи з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року вказує на відсутність у трудовій книжці позивача відомостей про зарахування пільгового стажу водієм міського пасажирського транспорту підприємством до 1992 року, посилаючись при цьому на спільний лист корпорації «Укравтотранс» і Мінсоцзабезпечення України від 25.03.1992 року.

Колегія суддів відхиляє посилання Комісії на вищезазначений лист, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом, який зареєстрований в Міністерстві юстиції Укра їни, а недотримання його положень не є порушенням трудового або пенсійного законодавства.

Як вбачається зі змісту вказаного листа, ним передбачено створення на кожному автотранспортному підприємстві комісій за участю адміністрації, профспілок, органів соцза безпечення та представників трудових колективів для підтвердження пільгово го стажу водіїв міського пасажирського транспорту, та покладено обовязок на керівників ТВО автотранспорту та управлінь і відділів соціального забезпечення Ради міністрів АРК, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів надати допомогу у створенні комісій та завершення їх роботи до 01.07.1992 року.

Однак, фактично такі комісії на Полтавському АТП-16012, Полтавському АТП-21720 та Полтавському-15327 створені не були, про що свідчить відсутність в архіві Полтавського міськвиконкому відповідних документів та відсутність у трудовій книжці позивача відповідних записів.

Між тим, вказаним листом обовязок надання допомоги у створенні комісій по підтвердженню пільгового стажу роботи водіїв та організацію їхньої роботи покладено на керівників автотранспортних підприємств та відділи соцзабезпечення, а тому невиконання цього обовязку не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що для підтвердження пільгового стажу, зокрема, періоду роботи водієм міського автотранспорту, належними доказами є показання свідків.

Однак, відповідачами не було вжито заходів щодо виклику та допиту свідків, які б могли підтвердити або спростувати факт роботи позивача у спірний період на посаді водія міського автотранспорту, зокрема, колишнього начальника позивача ОСОБА_5

Судом першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які працювали разом з позивачем і підтвердили факт його роботи з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року водієм автобусів, що були задіяні на міських маршрутах.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи першого відповідача про неможливість підтвердження пільгового трудового стажу показаннями свідків, оскільки Порядком № 637 прямо передбачено встановлення трудового стажу показаннями свідків, а Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою Правління ПФУ № 18-1 від 10.11.2006 року, це не заборонено.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що наявними у справі первинними документами, а також показаннями свідків підтверджується факт роботи позивача з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року на посаді водія міського автотранспорту.

При цьому, пунктом 7 Порядку № 18-1 передбачено, що для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право: заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально; запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій; отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку; інформувати органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції Комісії.

Однак, вказаними повноваженнями для підтвердження пільгового стажу ОСОБА_1 другий відповідач не скористався.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням ПФУ в Полтавській області та Полтавським обєднаним УПФУ не доведено правомірності прийнятих рішень від 31.01.2017 р. № 304 про відмову в зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача періоду роботи з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року, та № 52 від 14.02.2017 року про відмову у призначенні пенсії відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено критерії, яким повинні відповідати рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Згідно з цими критеріями адміністративний суд при розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень повинен перевірити, зокрема, чи вчинені оскаржувані дії на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на досліджені докази та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі при прийнятті оскаржуваних рішень діяли не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку : пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлену судом першої та апеляційної інстанції неправомірність рішень відповідачів про відмову в зарахуванні до пільгового стажу роботи позивача періоду роботи з 24.02.1983 року по 21.05.2000 року, та про відмову у призначенні пенсії відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», колегія суддів вважає, що належним та достатнім способом судового захисту права позивача на отримання пенсії у спірних правовідносинах є скасування вказаних рішень, зобовязання Комісії при ГУПФУ в Полтавській області в тижневий термін прийняти рішення про підтвердження ОСОБА_1 стажу роботи, передбаченого пунктом "з" статті 13 цього Закону, за період з 24.02.1983 р. по 21.05.2000 р., та зобовязання Полтавського обєднаного УПФУ призначити позивачеві пенсію відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 04.11.2016р. в тижневий термін після отримання рішення Комісії.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 30.06.2017р. по справі № 553/926/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 02.10.2017 р.