Справа № 820/3705/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 вересня 2017 р. № 820/3705/17

Харківський окружний адміністративний суд

в складі: головуючого - судді Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ділбаряна А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представників: позивача - ОСОБА_2, відповідача - Лук'янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.05.2017 №27239-13.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач - ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі на підставі договору купівлі - продажу, що знаходиться в АДРЕСА_1 (Бунаківська сільська рада). Вказану будівлю позивач використовує в якості складу для зберігання сільськогосподарської продукції, оскільки здійснює господарську діяльність з вирощування зернових культур та насіння олійних культур. Окрім того, ОСОБА_1 є платником єдиного податку 2 групи та має земельну ділянку з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». З огляду на викладене, позивач вважає, що нежитлове приміщення, яке належить йому на праві власності, не є об'єктом оподаткування, згідно п.п. "ж" п.п 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. У судовому засіданні надав письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких, з посиланням на п.п. 14.1.235 п.14.1. ст. 14 ПК України, зазначив, що позивач не підпадає під поняття «сільськогосподарський товаровиробник», у зв'язку з тим, що не є юридичною особою. Таким чином, пільга, яка встановлена пп 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, надається тільки юридичним особам, у зв'язку із чим податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховується позивачу як фізичній особі, без урахування пільги.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебуває на обліку в Лозівській ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області та є платником єдиного податку 2 групи, який здійснює господарську діяльність з вирощування зернових культур та насіння олійних культур.

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлової будівлі НОМЕР_2 (молочно - товарної ферми), що підтверджується відповідним договором купівлі - продажу нежитлової будівлі від 28.07.2008, Витягом з Державного реєстру правочинів, Технічним паспортом (а.с.9-17).

Також в ході судового розгляду судом встановлено, що позивач на праві приватної власності володіє земельною ділянкою, з цільовим призначенням для ведення торгового сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, на території Бунаківської сільської ради. (а.с. 18) На вказаній земельній ділянці позивач вирощує зернові культури для подальшої реалізації.

На підставі пп.266.7.2 п. 266.7 ПК України Лозівською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 19.05.2017 №27239-13, яким нараховано ОСОБА_1 податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлового нерухомого майна, у сумі 1173,23 грн.

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення незаконним та таким, що порушує його права як фізичної особи - «сільськогосподарського товаровиробника», а отже й звернувся до суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 ПК України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Так, відповідно до положень п. 21.1 ст. 21 ПК України, зокрема, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п. 30.1, п. 30.2., п. 30.3., п. 30.8, п.п. "г" п. 30.9 ст. 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування і сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, них пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Податкова пільга надається шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Підпунктом 14.1.76 п. 14. 1 ст.14 ПК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до положень пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Таким чином, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

При цьому згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробниками сільськогосподарської продукції визнаються юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст. 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність суперечності щодо змісту поняття «сільськогосподарський товаровиробник» у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та Податковому кодексі України, оскільки визначення підпункту14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування, отже, для інших випадків мають бути застосовані субсидіардно норми інших законів в силу приписів п. 5.3 ст. 5 ПК України.

У зв'язку з зазначеним, посилання представника відповідача на пп.5.2 ст. 5 ПК України в запереченнях проти позову суд вважає безпідставними.

Відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Виходячи з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Позивачем в ході судового розгляду справи надано письмові пояснення, з яких вбачається, що нежитлова будівля НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, (Бунаківська сільська рада), ОСОБА_1 на праві оренди нікому не передавалася, а використовується останнім за цільовим призначенням, з експлікації Технічного паспорту на вказану будівлю вбачається, що вона є будівлею корівника.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, долученого до матеріалів справи, судом встановлено, що основним видом діяльності позивача як ФОП є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Таким чином, нежитлова будівля НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, (Бунаківська сільська рада), що належить позивачу на праві власності, не є об'єктом оподаткування, згідно з пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні зернових культур.

При цьому, виходячи із спірних правовідносинах необхідно врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 3.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, з огляду на вищенаведені положення норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку про те, що у позивача не виникло обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, оскільки позивач фактично є сільськогосподарським товаровиробником згідно зі ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис".

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.05.2017 №27239-13 є необґрунтованим, через що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 19.05.2017 №27239-13.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1) у розмірі 640,00 грн. ( шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 02 жовтня 2017 року.

Суддя Білова О.В.