Справа № 564/530/17
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/530/17

Рядок статзвіту № 27

29 вересня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил від 02.03.2017 року № 0129/204000000/17

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил №0129/204000000/17 від 02.03.2017 року.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем були неповністю зясовані обставини, що мають значення для справи, порушено вимоги ст.ст. 49, 327, 338, 356, 357, 369, 464, 458, 483, 486, 489, 491, 494, 495, 498, 508, 509, 526, 528, 531 Митного кодексу України та ст.ст. 245, 268, 276, 277-2, 280 КУпАП, а відтак постанова від 02.03.2017 року підлягає скасуванню судом.

Вказує, що усі вимоги, які передбачені ч.10 ст.374 Митного кодексу України виконав при ввезенні транспортного засобу марки «Skoda», модель «Octavia», ідентифікаційний номер (кузова) XW8JL41U79K022023, 2009 року випуску на митну територію України.

Зазначає, що при розгляді справи про порушення митних правил, відповідачем не було дотримано вимог ст.ст.494, 498 Митного кодексу України при складенні протоколу про порушення митних правил, не роз'яснено позивачу прав та обовязків, не залучено для участі в розгляді справи про порушення митних правил перекладача, оскільки позивач не в повній мірі володіє усною та писемною українською мовою. Наголошує, що в його діях відсутній склад адміністративного правпорушення, передбаченого ч.1 ст.485 Митного кодексу України.

Представник відповідача у поданому суду запереченні на адміністративний позов, проти позову заперечив, вказав, що ОСОБА_1 заявив органам доходів і зборів з метою неправомірного звільнення від митних платежів неправдиві відомості щодо істотних умов ввезення транспортного засобу (переселення на постійне місце проживання) та надав з цією метою документи, що містять неправдиві дані. Зазначає, що дії ОСОБА_1 мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.485 Митного кодексу України.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в адміністративному позові та поданих письмових додаткових поясненнях по справі, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення адміністративного позову з підстав вказаних у поданому запереченні, вказував на законність винесеної відповідачем постанови у справі про порушення митних правил №0129/204000000/17 від 02.03.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.485 Митного кодексу України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2017 року заступником начальника відділу оперативного реагування та моніторингу ризикових операцій Управління протидії митним правопорушенням Рівненської митниці ДФС ОСОБА_4 було складено протокол про порушення митних правил №0129/204000000/17 у присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 Федерація, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3. В протоколі зазначена суть порушення митних правил позивачем, а саме ОСОБА_1 заявив органам доходів і зборів з метою неправомірного звільнення від митних платежів неправдиві відомості щодо істотних умов ввезення транспортного засобу (переселення на постійне місце проживання) та надав з цією метою документи, що містять неправдиві дані. За думкою органу доходів і зборів, ОСОБА_1 в результаті протиправних дій ухилився від сплати митних платежів в сумі 208681, 28 грн. під час митного оформлення автомобіля марки «Skoda», модель «Octavia», ідентифікаційний номер (кузова) XW8JL41U79K022023, 2009 року випуску за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ №204050001/НОМЕР_1.

В письмових поясненнях від 15.02.2017 року до протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 вказано, що пояснення він надасть у суді, однак суд бере до уваги твердження позивача та його представника, що позивач при розгляді справи про порушення митних правил, в порядку ст.ст.494, 498, 502 Митного кодексу України потребував перекладача, оскільки не володіє українською мовою, про що свідчить власноручний запис позивача в поясненнях на російській мові. Зі змісту протоколу про порушення митних правил вбачається, що ні перекладача, ні захисника не було забезпечено органом доходів і зборів ОСОБА_1 при розгляді справи про порушення митних правил.

В подальшому, 02 березня 2017 року заступником начальника Рівненської митниці ДФС начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_6 при розгляді матеріалів справи про порушення митних правил №0129/204000000/17, за ознаками вчинення громадянином ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 Федерація, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2 741787 від 01.08.2009 року, виданий ТП№1 в м.Подольськ, ОУФМС Росії по Московській області, посвідка на постійне місце проживання в Україні серії ІН №074342, видана 26.05.2015 року, орган, що видав 5601, ІПН НОМЕР_3, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 Митного кодексу України, винесена постанова в справі про порушення митних правил, згідно якої ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів в розмірі 626 043, 84 грн. Порушення вказані аналогічні тим, які зазначені в протоколі про порушення митних правил №0129/204000000/17 від 15.02.2017 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 02.03.2017 року вбачається, що 05.11.2015 року ОСОБА_1 в зоні діяльності Сумської митниці ДФС на територію України ввіз автомобіль марки «Skoda», модель «Octavia», ідентифікаційний номер (кузова) XW8JL41U79K022023, 2009 року випуску. Під час переміщення автомобіля через митний кордон України ОСОБА_1 заявив органам доходів і зборів, що він переселяється на постійне місце проживання в Україну.

Надалі, позивач скористався послугами з митного оформлення фірми МПП «Брокер» та 26.11.2015 року декларантом МПП «Брокер» ОСОБА_7 подано в Рівненську митницю ДФС митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №204050001/2015/021926 для проведення митного оформлення автомобіля марки «Skoda», модель «Octavia», ідентифікаційний номер (кузова) XW8JL41U79K022023, 2009 року випуску із звільненням від оподаткування митними платежами, передбаченими законодавством України під час переселення громадян на постійне місце проживання в Україну.

Порядок звільнення від оподаткування митними платежами, передбаченими законодавством України під час переселення громадян на постійне місце проживання в Україну регулюється нормами ст.374 Митного кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.10 ст.374 МК України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у звязку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років: транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Відповідно до ч.11 ст.374 МК України товари за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що ввозяться на митну територію України громадянами у звязку з переселенням на постійне місце проживання в Україну із звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до цього Кодексу, підлягають постановці на тимчасовий облік в державних реєстраційних органах на строк до двох років з оформленням документів на право тимчасового користування такими товарами та можуть бути відчужені або передані у володіння, користування чи розпорядження іншим особам (крім членів сімей таких громадян) упродовж двох років з дня ввезення на митну територію України лише після сплати особами, які ввезли їх в Україну, всіх митних платежів за ставками, чинними на день подання митної декларації.

Таким чином, законодавцем окреслено такі умови звільнення від оподаткування митними платежами товарів, які призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у звязку з переселенням на постійне місце проживання в Україну (у тому числі транспортні засоби):

1. Ввезти транспортний засіб протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні (наявність посвідки на постійне місце проживання в Україні);

2. Надати документальне підтвердження того, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років;

3. Надати документальне підтвердження того, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Згідно з вимогами ст.374 МК України, обовязковою умовою для звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України є переселення на постійне місце проживання в Україну.

Судом установлено, що позивач, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983» від 28.03.2012 року №251, подав пакет документів, у тому числі рішення про дозвіл на імміграцію, до УДМС в Рівненській області для отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні.

Як наслідок, ОСОБА_1, УДМС в Рівненській області прийнято рішення про видачу посвідки на постійне місце проживання в Україні серії ІН №074342 від 27.05.2015 року. Зареєстровано постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. В паспорті ОСОБА_1 №4608 741787 від 01.08.2009 року проставлена відмітка про наявність посвідки на постійне місце проживання в Україні.

Суд прийшов до висновку, що УДМС в Рівненській області визнало подані ОСОБА_1 документи для отримання посвідки достовірними і такими, що не дають підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні згідно п.17 Постанови КМУ №251 від 28.03.2012 року.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив законність отримання позивачем посвідки на постійне місце проживання в Україні серії ІН №074342 від 27.05.2015 року, даний факт сторонами не оспорюється.

Враховуючи цю обставину, суд констатує, що саме з моменту отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні серії ІН №074342 від 27.05.2015 року, а не будь-якого іншого документу, у позивача виникло право на ввезення на пільгових умовах (звільнення від сплати митних платежів) транспортні засоби особистого користування.

Суд зазначає, що крім норм Митного кодексу України, питання ввезення громадянами на митну територію України транспортних засобів при переселенні на постійне місце проживання в Україну регулюється «Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затвердженими наказом Державної митної служби України від 17.11.05 року № 1118 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.11.05 за № 1428/11708.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.

Відповідно до п. 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України №1118 від 17 листопада 2005 року та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 року за №1428/11708 (далі - Правила №1118), власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, крім іншого, паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном.

Згідно з п. 6 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 451 (далі - Типова технологічна схема), у разі в'їзду (прибуття) осіб, транспортних засобів і ввезення товарів в Україну здійснення їх контролю розпочинається прикордонним контролем і закінчується митним контролем, у разі виїзду (вивезення) товарів з України - розпочинається митним контролем і закінчується прикордонним контролем.

Відповідно до п. 7, 8 Типової технологічної схеми митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю: перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України; митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян); усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; облік автомобільних транспортних засобів і товарів; взяття проб (зразків) товарів; використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам. Митні органи під час здійснення митного контролю та митного оформлення автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску через державний кордон проставляють на митних, товаросупровідних (товаротранспортних) документах відповідні відмітки, печатки та штампи, а також вносять відповідну інформацію до журналів, у тому числі електронних, чи інших документів, які використовуються митними органами, відповідно до порядку, визначеного Мінфіном, нормативно-правовими актами з питань державної митної справи.

Отже, відомості про належність до резидентів або нерезидентів встановлюються на основі відповідних документів, які посвідчують особу та усних пояснень.

Судом встановлено, що будь-яких зауважень з приводу ввезення позивачем автомобіля марки «Skoda», модель «Octavia», ідентифікаційний номер (кузова) XW8JL41U79K022023, 2009 року випуску на митну територію України на пільгових умовах у звязку з переселенням на постійне місце проживання, від митних органів не надходило, оскільки позивачем були надані усі необхідні достовірні документи відносно себе (документи, що посвідчують особу та місце її проживання) та транспортного засобу.

Відповідно до п.4.1. Розділу III Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України №1118 від 17 листопада 2005 року при необхідності вирішення питання про можливість звільнення ТЗ від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення ТЗ, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону :

- постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (зараз три роки) (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні;

- перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства - отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні;

- перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні.

Судом встановлено, що Позивач підтвердив документально, що до отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні, він проживав протягом трьох останніх років в ОСОБА_5 Федерації (цей факт підтверджує паспорт громадянина), а також до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, ОСОБА_1 був власником транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах ОСОБА_5 Федерації не менше одного року (дана обставина підтверджується паспортом транспортного засобу №40 МС 634859 від 26.02.2009 року, «Карточкой учета транспортного средства» від 30.03.2012 року, яка видана УГИБДД ГУ МВД ОСОБА_8 по Московской области).

Зазначені документи перевірені відповідачем, у тому числі шляхом направлення запитів до митних органів ОСОБА_5 Федерації, відповіді на які містяться в матеріалах справи. Аналогічні пояснення в судовому засіданні були надані і представником відповідача по справі.

Також, пунктом 4.2. Розділу III Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України №1118 від 17 листопада 2005 року передбачено, що підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування є такі документи та відмітки в них для іноземців та осіб без громадянства, які переселяються на постійне місце проживання в Україну:

а) паспортний документ іноземця та особи без громадянства на право виїзду за кордон з імміграційною візою на постійне проживання в Україні, виданою закордонним дипломатичним представництвом або консульською установою України, та/або копія дозволу на імміграцію в Україну;

б) посвідка на постійне проживання в Україні (може бути відсутньою при перетині митного кордону України);

в) відмітка у паспортному документі іноземця та особи без громадянства на право виїзду за кордон про наявність дозволу на постійне проживання, встановлена додатком 1 до Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.95 № 1074 (може бути відсутня при перетині митного кордону України).

Відповідно ч.1 ст.257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках.

Відповідно до ч.5, 6 ст.264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Для митного оформлення вказаного вище транспортного засобу декларантом фірми МПП «Брокер» ОСОБА_7 в інтересах позивача до митної декларації було подано наступні документи: посвідка на постійне місце проживання в Україні серії ІН №074342 від 26.05.2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 03.11.2015 року 5037 №218202, копія паспорта транспортного засобу від 26.02.2009 року 40 МС №634859, копія адресного листка вибуття від 20.11.2015 року.

Як зазначено у оскаржуваній постанові від 02.03.2017 року в ході перевірки законності ввезення на митну територію України транспортного засобу позивачем, наданий митним брокером адресний листок вибуття від 20.11.2015 року при митному оформленні суперечить інформації, яка була отримана від митних органів ОСОБА_5 Федерації.

Як наслідок, відповідач прийшов до висновку, що позивач не мав права на отримання пільг щодо ввезення транспортного засобу у звязку з переселенням на постійне місце проживання в Україну, а тому надав неправдиві відомості щодо істотних умов ввезення транспортного засобу, в результаті чого відповідачем застосовано до позивача адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.485 МК України.

Проте, враховуючи вимоги ст.374 МК України, положення п. 4.2. Розділу III Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України №1118 від 17 листопада 2005 року, суд прийшов до висновку, що адресний листок вибуття від 20.11.2015 року, який подавався позивачем органу доходів і зборів не може бути документом, який спростовує факт проживання позивача на території країни, з якої він переселився на постійне місце проживання в Україну, протягом 3 останніх років перед таким переселенням. Єдиним документом, який свідчить про місце реєстрації або місце проживання позивача є його паспорт громадянина ОСОБА_5 Федерації.

Суд також зауважує, що адресний листок вибуття від 20.11.2015 року не містить будь-які неправдиві відомості щодо істотних умов ввезення транспортного засобу на територію України та не може бути перешкодою на ввезення на пільгових умовах (звільнення від сплати митних платежів) транспортних засобів особистого користування при переселенні на постійне місце проживання в Україну.

Крім цього, представником відповідача у судовому засіданні надано пояснення, що надання адресного листка вибуття від 20.11.2015 року для митного оформлення транспортного засобу не передбачено жодним нормативно-правовим документом і такий документ не може встановлювати або спростовувати будь-які юридичні факти, а тим більше спростовувати факт проживання позивача протягом останніх 3 років на території ОСОБА_5 Федерації перед переселенням на постійне місце проживання в Україну.

Як підтвердження, в матеріалах справи знаходиться копія листа Федеральной Таможенной ОСОБА_8 від 19.08.2016 року №07-291/5445, у якому зазначено, що визначити автентичність адресного листка вибуття від 20.11.2015 року не є можливим.

За змістом ст.485 Митного кодексу України особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Диспозиція ст. 485 Митного кодексу України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом, оскільки на момент подачі декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб'єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в даному випадку, з урахуванням вимог п. 8 ч. 1 ст. 4 та ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, може бути лише декларант.

Зокрема, колегія суддів Вищого адміністративного суду України в своїй ухвалі від 03.12.2015 у справі № К/800/35863/15, прийшла до висновку, про те, що в порушенні ст.485 МК України передбачається наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст.11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Судом встановлено, що позивач не вчинив жодних умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, тобто відсутні ознаки суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Судом достовірно встановлено, що позивач при ввезенні на територію України транспортного засобу марки «Skoda», модель «Octavia», ідентифікаційний номер (кузова) XW8JL41U79K022023, 2009 року випуску в режимі звільнення від оподаткування митними платежами товарів, які призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у звязку з переселенням на постійне місце проживання в Україну повністю дотримався вимог, які встановлені ст.374 Митного кодексу України, а саме: отримав в установленому законодавством України порядку посвідку на постійне місце проживання в Україні серії ІН №074342 від 26.05.2015 року, ввіз транспортний засіб в Україну протягом 6 місяців з дати отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні (дата ввезення: 05.11.2015 року, дата декларування: 26.11.2015 року); проживав протягом 3 останніх років на території ОСОБА_5 Федерації до моменту переселення на постійне місце проживання в Україну (доказ паспорт громадянина ОСОБА_5 Федерації); до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, ОСОБА_1 був власником транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах ОСОБА_5 Федерації не менше одного року (підтвердження: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 03.11.2015 року 5037 №218202, копія паспорта транспортного засобу від 26.02.2009 року 40 МС №634859 «Карточка учета транспортного средства» від 30.03.2012 року, яка видана УГИБДД ГУ МВД ОСОБА_8 по Московской области).

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи адміністративного позову. Оскільки в процесі розгляду справи суд дійшов до висновку про відсутність в діях позивача порушень митних правил, тому вважає за необхідне скасувати постанову Рівненської митниці ДФС України в справі про порушення митних правил №0129/204000000/17 від 02.03.2017 року за ч.1 ст.485 МК України відносно ОСОБА_1

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.531 ч.1 п.1 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обовязку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил визначених Митним Кодексом України, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази (ст. 69 КАС України) про вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З приводу закриття провадження у справі про порушення митних правил, суд зауважує, що суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про порушення митних правил (вказана правова позиція висвітлена в постанові ВАСУ від 06.09.2017 року у справі №К/800/1188/17).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 69, 71, 86, 94, 122, 159-163, 171-2 КАС України, 485 МК України,, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил від 02.03.2017 року № 0129/204000000/17 - задовольнити.

Скасувати постанову Рівненської митниці Державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил від 02 березня 2017 року №0129/204000000/17 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.485 Митного кодексу України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці Державної фіскальної служби України

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_9

Повний текст постанови суду виготовлено 02 жовтня 2017 року.

Суддя Л.А.Грипіч