Справа № 815/2002/17
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 вересня 2017 року м. Київ К/800/30634/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Штульман І.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року громадянин Афганістану ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 31 січня 2017 року № 41-17, яким йому відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язати відповідача прийняти відповідне рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Державною міграційною службою України правомірно прийнято рішення про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю умов, передбачених пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, яка потребують додаткового або тимчасового захисту». Позивачем не доведено обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, або що його життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека. Суди попередніх інстанцій врахували те, що всі найближчі родичі ОСОБА_1 залишились проживати в Афганістані у місті Кабул, де на даний час відсутні будь-які загрози їх життю. Звернення позивача до територіального підрозділу Державної міграційної служби із заявою щодо визнання біженцем обґрунтовується виключно необхідністю документування та легального проживання на території України.

В ході розгляду даної справи судами попередніх інстанцій не встановлено жодних підстав та доказів, які б свідчили, що при поверненні до країни громадської належності позивач може стати жертвою переслідувань. ОСОБА_1 не заперечував, що він ніколи не брав участь в діяльності політичних партій, релігійних та інших організацій, не зазнавав переслідувань через належність до певної національної, релігійної меншості чи до соціальної групи. Факти, повідомлені позивачем, носять загальний характер і не можуть бути визнані підставою для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову є правильними, оскільки у позивача відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтею 211, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Штульман