Справа № 815/2529/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2529/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Жоржик про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за не виконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 18947,38 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 83,38 грн. на загальну суму 19030,76 грн., -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі Одеське обласне відділення ФСЗІ, позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Жоржик про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за не виконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 18947,38 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 83,38 грн. на загальну суму 19030,76 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Одеське обласне відділення ФСЗІ звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Одеське обласне відділення ФСЗІ, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

Відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік у відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників на товаристві з обмеженою відповідальністю Жоржик склала 23 особи. /а.с.7/ У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, але не створив жодного.

Отже, позивачем встановлено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році ТОВ Жоржик не виконано.

Не погоджуючись з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році виникла не з вини відповідача, таким чином підстави для стягнення з ТОВ Жоржик адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

В апеляційної скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року та ухвалення нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Частинами 1,2 ст.20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч.3 ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії), а обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

До аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13, на які правильно посилався суд першої інстанції, як на судову практику по даній категорії справ.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу, що ТОВ Жоржик, відповідно до матеріалів справи, мав наявності виділені робочі місця для працевлаштування інвалідів. Однак, позивач інвалідів для працевлаштування до товариства не направляв.

Окрім того, доказів того, що підприємство відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості позивач - субєкт владних повноважень до суду не надав.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році виникла не з вини відповідача, таким чином підстави для стягнення з ТОВ Жоржик адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини десятої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Жоржик про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за не виконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 18947,38 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 83,38 грн. на загальну суму 19 030,76 грн., залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направленні її копій сторонам, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Шеметенко Л.П.

Суддя: Семенюк Г.В.