Справа № 2а-19282/10/0570
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенди О.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА), Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Міністерства фінансів України (далі - Мінфін), Державного казначейства України, апеляційного суду Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоплачених сум заробітної плати, грошового утримання та надбавки за вислугу років,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила: визнати протиправною бездіяльність ДСА, КМУ, Мінфіну щодо виконання постанови КМУ від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - постанова № 865) при нарахуванні посадового окладу суддям та Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затвердженого наказом ДСА 25 серпня 2005 року № 94 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2005 року за № 1314/11594; було чинне на час виникнення спірних відносин) при нарахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання відповідно до встановленої мінімальної заробітної плати; стягнути з ДСА 182 353 грн 7 коп. недоплаченої заробітної плати та суму щомісячного грошового утримання судді, яка утворилася в результаті неправильного застосування розміру мінімальної заробітної плати при розрахунку посадового окладу судді з січня 2006 року по час ухвалення рішення у справі; стягнути з ДСА заборгованість із щомісячної надбавки за вислугу років починаючи з січня 2009 року по час ухвалення рішення у справі; зобов'язати з 1 червня 2010 року виплачувати заробітну плату та щомісячне грошове утримання, нарахування яких проводити виходячи із заробітку, розрахованого відповідно до встановленого на цей момент розміру мінімальної заробітної плати.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначила, що постановами Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2007 року та окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2008 року скасовано пункт 4-1 постанови № 865, а отже, з січня 2006 року заробітна плата і щомісячне грошове утримання виплачується їй не в повному обсязі, оскільки посадовий оклад нараховується виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 332 грн, а не з розміру мінімальної заробітної плати, який встановлений законодавчими актами. Також ОСОБА_4 зазначає, що починаючи з січня 2009 року їй неправильно нараховувалася надбавка за вислугу років, яка повинна розраховуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, як це передбачено частиною четвертою статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (був чинний на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2862-ХІІ).

Суди встановили, що Постановою Верховної Ради України від 7 лютого 2002 року № 3060-ІІІ ОСОБА_4 обрано на посаду судді безстроково.

Згідно з довідкою апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2010 року № 134к ОСОБА_4 з 5 березня 2002 року працює на посаді судді апеляційного суду Донецької області.

Відповідно до довідок апеляційного суду Донецької області заробітна плата ОСОБА_4 з січня 2006 року по серпень 2010 року розраховувалась із посадового окладу, розмір якого становив 3154 грн та протягом цього часу не змінювався. Перерахунок посадового окладу за вказаний період часу не проводився.

Надбавка за вислугу років ОСОБА_4 відповідно до довідок апеляційного суду Донецької області у період з 1 січня 2009 року по 30 червня 2010 року виплачувалась у розмірі 40 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 3 листопада 2010 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2011 року, позов задовольнив частково:

- визнав неправомірною бездіяльність апеляційного суду Донецької області щодо непроведення перерахунку заробітної плати та щомісячного грошового утримання ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року з урахуванням вимог постанови № 865 в редакції, чинній станом на 31 грудня 2005 року, та неподання до ДСА змін до посадового окладу грошового забезпечення ОСОБА_4 із зазначенням розміру заробітної плати та щомісячного грошового утримання виходячи із 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведення виплат, а з 1 січня 2009 року - надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас;

- визнав неправомірною бездіяльність ДСА, Мінфіну щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та щомісячного грошового утримання ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведення виплат, а з 1 січня 2009 року - надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас;

- зобов'язав апеляційний суд Донецької області з 1 січня 2009 року провести позивачу перерахунок надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року - перерахунок заробітної плати та щомісячного грошового утримання, визначивши їх розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведення виплат. Після перерахунку - здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до ДСА змін до посадового окладу;

- зобов'язав Мінфін профінансувати вказані виплати;

- зобов'язав ДСА виділити апеляційному суду Донецької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_4 з 1 січня 2009 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати і щомісячного грошового утримання, обчислених з урахуванням посадового окладу виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат, з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України постановою від 15 червня 2016 року скасував рішення судів попередніх інстанцій, у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із постановою суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ в частині перерахунку надбавки за вислугу років, просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року та прийняте нове рішення, яким вимогу в частині перерахунку щомісячної надбавки за вислугу років задовольнити.

На обґрунтування заяви надано копію постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2013 року (№ К/9991/3495/11), в якій суд касаційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про перерахунок надбавки за вислугу років зазначив, що при обчисленні розміру зазначеної надбавки застосуванню підлягає частина четверта статті 44 Закону № 2862-ХІІ, а не постанова № 865, якою передбачено виплату надбавки за вислугу років у відсотках від посадового окладу.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, Верховний Суд України вже усував розбіжності у застосуванні зазначених у заяві норм права та, зокрема, у постанові від 13 січня 2015 року (№ 21-582а14) дійшов такого правового висновку.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, що діяла до 1 січня 2006 року) суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Неконституційним Закон № 3235-IV в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

З 1 січня 2007 року вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) були внесені відповідні зміни до Закону № 2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (далі - Рішення № 10-рп/2008) Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, у тому числі й пункту 61 розділу II Закону № 107-VI щодо внесення зазначених вище змін.

Тобто, з 1 січня до 22 травня 2008 року (дати винесення Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року № 19 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (яка набрала чинності з 1 березня 2008 року) останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Таким чином, після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - Закон № 2862-ХІІ і постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами слід зазначити, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону № 2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову № 865.

Зазначеному висновку постанова суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, не відповідає. Всупереч вимогам статті 244-2 КАС не містить ця постанова і мотивів, з яких виходив суд, відступаючи від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України.

За таких обставин постанова Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року підлягає скасуванню з передачею справи цьому ж суду на новий касаційний розгляд, за наслідками якого має бути ухвалено законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року скасувати, а справу передати цьому ж суду на новий касаційний розгляд.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Кривенда
Судді:О.Ф. Волков
М.І. Гриців