Справа № 711/5032/17
Суддя: Дунаєв С. О.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №711/5032/17

Номер провадження 2-а/711/190/17

14 вересня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі

головуючий суддя Дунаєв С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача протиправними, зобовязати ГУ НП в Черкаській області розглянути його заяву про виплату одноразової грошової допомоги у звязку із втратою працездатності та встановленням ІІ групи інвалідності та зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити зазначену допомогу в сумі 290000грн.

В обґрунтування позову зазначено, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ позивачем була отримана травма, внаслідок якої він частково втратив працездатність і йому було встановлено 2 групу інвалідності. 06.03.2017р. він звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової допомоги, але йому було відмовлено, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом.

Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення, в яких зазначив, що правових підстав для здійснення виплати позивачу саме відповідачем одноразової грошової допомоги немає. Зазначено, що спірні правовідносини не регулюються ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спору), оскільки право на призначення допомоги виникло на підставі ст.23 Закону України «Про міліцію», оскільки втрата працездатності повязана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в поліції. Порядок виплати такої допомоги звільненим працівникам поліції, яким після звільнення з поліції встановлено групу інвалідності у звязку з травмою, отриманою під час проходження служби в органах внутрішніх справ (міліція), на момент виникнення спірних правовідносин регулювався постановою КМУ від 21.10.2015р. №850. Отже вимоги по даному позову мають заявлятися до МВС України, а ГУ НП в Черкаській області діяло правомірно. Тож відповідач просив відмовити у позові в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Наказом ГУ НП в Черкаській області від 04.11.2016р. позивач звільнений зі служби в поліції з посади інспектора Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області через хворобу. На момент звільнення мав стаж служби в поліції (сукупно зі стажем роботи в органах внутрішніх справ) 17років 03місяці 02дні /а.с.9/.

23.11.2016р. за результатами проходження огляду МСЕК позивачеві було встановлено 2 групу інвалідності безтерміново внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ /а.с.11/.

09.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.03.2017р., в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ /а.с.37/.

Проте, листом від 13.03.2017р. позивача було повідомлено про відсутність правових підстав для призначення такої допомоги /а.с.38/, що встановлено за результатами перевірки його звернення УФЗБО ГУ НП в Черкаській області /а.с.39/.

Фактичні обставини справи сторони визнають і вони підтверджуються письмовими документами, а тому у суду не виникає сумніву щодо їх достовірності.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами існує спір з приводу порядку грошового забезпечення осіб, звільнених зі служби в поліції, який регулюється положеннями Конституції України, Законами України від 20.12.1990р. №565-ХІІ «Про міліцію» (далі Закон №565-ХІІ), від 02.07.2015р. №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) та іншими нормативно-правовими актами.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.2 ст.99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що фактично позивач оскаржує рішення відповідача від 13.03.2017р. і звернувся до суду з позовом 22.06.2017р.. За таких обставин позивачем не пропущений строк звернення до суду, а тому доводи відповідача про необхідність залишення позову без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду є необґрунтованими.

Стосовно матеріально-правових аспектів спірних правовідносин, то суд звертає увагу, що вирішуючи публічний спір адміністративний суд має перевірити чи відповідають оскаржувані дії, бездіяльність або рішення відповідача вимогам, визначеним ч.3 ст.2 КАС.

Правові засади соціального захисту поліцейських визначені нормами Закону №580-VIII. Статтями 97, 99, 100 Закону №580-VIII передбачені підстави, розміри та засади призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського.

Визначаючи зміст положень закону, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд бере до уваги редакцію таких законів, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 13.03.2017р..

Відповідно до п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Тобто, необхідною умовою для отримання поліцейським зазначеної допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби саме в органах поліції, а не в органах внутрішніх справ, а тому на позивача не розповсюджується зазначена норма, адже втрата позивачем працездатності, внаслідок чого йому встановлено 2 групу інвалідності, повязана із проходженням ним служби в органах внутрішніх справ.

Згідно ч.6 ст.23 Закону №565-ХІІ у разі інвалідності працівника міліції, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності 2 групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Зазначений закон втратив чинність 07.11.2015р. у звязку із набранням чинності Закону №580-VIII.

Проте, абзацом 3 пункту 15 розділу ХІ Закону №580-VIII передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію». Такий порядок передбачений постановою КМУ від 21.10.2015р. №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі Порядок №850).

Аналіз наведених нормативно-правових актів свідчить, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №565-ХІІ, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Разом з тим, правовий системний аналіз змісту положень п.п.8-15 розділу ХІ Закону №580-VIII в контексті положень п.1 Порядку №850 свідчить, що реалізація колишніми працівниками міліції їх права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 стосується тих осіб, які не продовжили роботу в поліції, оскільки механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений наказом МВС України від 11.01.2016р. №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» (далі Порядок №4).

У свою чергу статтею 97 Закону №580-VIII (в редакції до 12.07.2017р.) прямо не передбачалось право поліцейських на отримання одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зазначене і обумовило виникнення юридичного спору між сторонами.

Проте, той факт, що позивач після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ був прийнятий на службу в органи поліції не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги, право на яку набуто відповідно до Закону №565-ХІІ.

Такий висновок обумовлюється тим, що Україна є правовою і соціальною державою (ст.1 Конституції України). Відсутність затверджених відповідними органами державної влади порядку та умов реалізації поліцейськими їх прав, набутих на підставі Закону №565-ХІІ, не може бути підставою для відмови у здійсненні виплати грошової допомоги.

Так, статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 09.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників міліції, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, право на отримання грошової допомоги, що набуто позивачем на підставі ст.23 Закону №565-ХІІ зберігається за позивачем і має бути здійснено у встановленому законом порядку.

До того ж правильність саме такого тлумачення норм закону підтверджується і діями держави. Так 12.07.2017р. набрав чинності Закон України від 08.06.2017р. №2097-VIII «Про внесення змін до статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському». Отже з 12.07.2017р. п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII прямо закріплено право поліцейських на отримання одноразової грошової допомоги при визначенні поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України від 08.06.2017р. №2097-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності мають поліцейські з числа осіб, зазначених у пунктах 3 - 6 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", які визнані інвалідами або отримали поранення до набрання чинності цим Законом. Отже зміни, внесені цим законом мають зворотну дію, а відтак на теперішній час відсутня прогалина щодо правового врегулювання правовідносин, з яких між сторонами виник спір. В той же час оскільки на момент прийняття оскаржуваного позивачем рішення відповідача цей закон не був прийнятий, то він не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, для врегулювання питання щодо визначення механізму оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі втрати поліцейським працездатності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, ще до внесення змін до ст.97 Закону №580-VIII, МВС України винесено наказ від 12.09.2016р. №916, яким Порядок №4 доповнений пп.4 п.5 розділу І такого змісту «пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ».

Таким чином, починаючи з 07.10.2016р. (день набуття чинності наказом МВС України від 12.09.2016р. №916), механізм оформлення і виплати грошової допомоги поліцейським, які мають право на таку допомогу на підставі ст.23 Закону №565-ХІІ та п.15 розділу ХІ Закону №580-VIII має здійснюватись відповідно до Порядку №4.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. Отже право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло 24.11.2016р.. Таким чином, з огляду на положення ч.6 ст.23 Закону 565-ХІІ, на момент встановлення інвалідності позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200 прожиткових мінімумів, встановлених законом для працездатних осіб.

При цьому суд бере до уваги, що за змістом Порядку №4 не передбачено порядку визначення ставки прожиткового мінімуму з привязкою до конкретної дати або події. Натомість, через відсутність визначених в законі інших умов, ставка прожиткового мінімуму для обчислення розміру одноразової грошової допомоги має визначатись виходячи з його розміру, встановленого законом на дату встановлення інвалідності. Такий же порядок передбачений і п.3 Порядку №850.

Станом на 24.11.2016р. (дата встановлення інвалідності позивача) прожитковий мінімум для працездатної особи складав 1450грн (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік), отже розмір одноразової грошової допомоги, яку має право отримати позивач, складає 290000грн (200х1450грн).

Як встановлено судом позивач в повній мірі виконав вимоги п.п.3, 5 розділу ІІІ Порядку №4.

Його заява була розглянута і за наслідками такого розгляду складений висновок від 13.03.2017р. /а.с.39/, на підставі якого позивачу направлений лист від 13.03.2017р., яким повідомлено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність правових підстав, що відповідно до п.2 розділу IV Порядку №4 є рішенням про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Натомість з огляду на встановлені в судовому зсіданні обставини відповідач мав прийняти інше рішення, яким призначити позивачу виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 290000грн.

За таких обставин позовна вимога про визнання протиправною відмови відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги підлягає до задоволення.

Визначаючи належний спосіб захисту позивача суд звертає увагу, що аналіз досліджених в судовому засіданні доказів свідчить, що заява позивача була розглянута відповідно до Порядку №4, але з прийняттям рішення, яке не відповідає вимогам ч.3 ст.2 КАС.

Натомість призначення та виплата одноразової грошової допомоги здійснюється із дотриманням певних умов.

Так за змістом розділу IV Порядку №4 розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського подається структурним підрозділом до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку (п.2). Виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги здійснюється фінансовим підрозділом Національної поліції шляхом розподілу асигнувань на зазначені цілі в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України (п.3).

Відповідно до п.4 розділу IV Порядку №4 виплата одноразової грошової допомоги здійснюється після подання заяви за формою згідно з додатком 4, після надходження коштів до міжрегіональних, територіальних органів поліції і проводиться фінансовим підрозділом за місцем проходження служби поліцейського шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку із зазначенням реквізитів для проведення операції переказу коштів на поточний рахунок (МФО, код за ЄДРПОУ, номер транзитного рахунку, номер карткового рахунку, реєстраційний номер облікової картки платника податків), або через касу органу поліції.

Пунктом 5 розділу IV Порядку №4 передбачено, що одноразової грошової допомоги виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції.

Таким чином, процедурі виплати позивачу одноразової грошової допомоги передують обовязкові умови, існування яких залежить від факту прийняття рішення відповідачем про виплату одноразової грошової допомоги . За таких обставин належним способом захисту прав позивача є покладання на відповідача обовязку з призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги .

На підставі вищевикладеного позов підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 17, 18, 71, 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобовязати ГУ НП в Черкаській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що повязане із проходженням служби в органах внутрішніх справ, в розмірі 290000 (двісті девяносто тисяч) гривень.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: ОСОБА_2