Справа № 337/1788/17(2-а/337/147/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції Нещеретна Л.М.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2017 рокусправа № 337/1788/17(2-а/337/147/2017)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю представника позивача Плужника М.В., представника відповідача Леонова В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі №337/1788/17(2-а/337/147/2017) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 27-місячного грошового забезпечення;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., а саме: 750,00 гривень за ознайомлення адвоката з матеріалами справи та 750 грн. за участь у судовому засіданні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно виписки з акта огляду МСЕК від 04.11.2013 року йому встановлена 3 група інвалідності, у зв`язку із пораненням, контузією та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії. 23.12.2016 року звернувся з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, проте йому було відмовлено у призначенні допомоги, оскільки інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби. Оскільки інвалідність йому встановлено 04.11.2013 року, а постанова КМУ №499 від 28.05.2008 року не стратила своєї чинності та на той час діяв Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає що має повне право на отримання одноразової грошової допомоги. Оскільки не володіє необхідними юридичними знаннями та самостійно не може представляти свої інтереси в суді, звернувся до адвоката за юридичною допомогою, робота адвоката підтверджена актом виконаних робіт та квитанціями про надання правової допомоги, а тому просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачуодноразову грошову допомогу, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 750,00 гривень.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 2 постанови КМУ від 25.12.2013 року №975 передбачає, що допомога, яка не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакцій чинній на момент встановлення позивачу інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення, заподіяного при виконання обов`язків військової служби, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби.

Оскільки інвалідність позивачу встановлена набагато пізніше ніж через 3 місяці після звільнення з строкової військової служби, то відмова у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги є правомірною.

Зауважив, що з наданих позивачем документів неможливо зробити висновок про те, з якого приводу адвокат надавав правову допомогу з юридичних питань позивачу, чи стосується зазначена в акті про прийняття грошових коштів та у квитанції до приходного ордеру інформація до адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України саме по даній адміністративній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 04 листопада 2013 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку із пораненням, контузією та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 496441 від 04 листопада 2013 року.

29 листопада 2016 року при повторному огляді позивачу було безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із пораненням, контузією та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0672446 від 29 листопада 2016 року.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2385 від 03 жовтня 2013 року, осколкові поранення голови (контузія 1980 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

23 грудня 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Витягом з протоколу № 39 від 14 квітня 2017 року позивачу було повідомлено про відсутність підстав розгляду поданих документів.

28 лютого 2017 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зобов`язав Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

На виконання вищевказаного рішення суду комісія Міністерства оборони України 14 квітня 2017 року прийняла рішення щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з частиною 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на час первинного встановлення заявнику інвалідності, а також підпункту 4 пункту 2 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 , позивачу інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Військовослужбовцям у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону), згідно частини 1 статті 16 якого в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.

Згідно частини 2 статті 16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499).

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 особам, які до набрання чинності Порядком № 975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зазначений Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно якому днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці МСЕК.

Зважаючи на те, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 04 листопада 2013 року, то до спірних правовідносин слід застосувати Порядок №499, оскільки інших відмінних чітких визначень щодо дати встановлення групи інвалідності законодавець не передбачив. З наведеними висновками також погоджується апелянт в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.2 статті 16 Закону та підпункту 2 пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога призначається та виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, в розмірі 27-місячного грошового забезпечення - в разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

У абзаці 2 пункту 2 Порядку № 499 визначено що, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби інвалідам ІІІ групи у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.

Виходячи з буквального тлумачення вищенаведеної норми, колегія суддів вважає, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження та у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Аналогічні висновки щодо подібних правовідносин містяться у постанові Верховного суду України від 18.11.2014 року у справі №21-446а14, які в силу приписів ст.244-2 КАС України повинні враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи після звільнення з військової служби але внаслідок захворювання, поранення та контузії, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, колегія суддів погоджується з тим, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 КАС України.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень дії якого оскаржуються не довів, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язання призначити допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте, висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 750,00 гривень за ознайомлення адвоката з матеріалами справи колегія суддів вважає помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Враховуючи викладене, фактично понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративній справі, витрати на правову допомогу у такій справі підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 16 КАС України для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Зі змісту статті 30 вказаного Закону вбачається, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги адвокат отримує від клієнта гонорар у вигляді винагороди у формі фіксованого розміру або погодинної оплати, порядок обчислення, підстави для зміни розміру, порядок сплати та інші умови якої визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи викладене, договір про надання правової допомоги є документом, який підтверджує домовленість між клієнтом та адвокатом щодо надання останнім послуг зі здійснення захисту, представництва тощо в обмін на визначений у такому договорі гонорар (фіксований розмір або погодинна оплата).

В свою чергу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З наданих до суду документів не вбачається вчинення адвокатом ОСОБА_2 жодних процесуальних дій під час супроводження даної справи.

Витрати за ознайомлення адвоката з матеріалами справи, на думку колегії суддів, не можна віднести до витрат на правову допомогу, які пов`язанні саме з розглядом цієї справи, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що адвокат ОСОБА_2 витрачав час на ознайомлення з матеріалами даної адміністративної справи, окрім того визначений у розрахунку час на ознайомлення - 1,5 години, нічим не обґрунтований та не підтверджений.

Також, згідно матеріалів справи адвокат ОСОБА_2 не приймав учать у судовому засіданні суду першої інстанції та у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу є безпідставними та не підтверджені належними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби та зобов`язання призначити йому допомоги, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, отже суд першої інстанції прийшов до вірних висновків в цій частині позовних вимог.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не в повному обсязі дослідив наявні в матеріалах справи докази та прийшов до помилкових висновків в цій частині позовних вимог, а тому постанову суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, а в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити, в іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі №337/1788/17(2-а/337/147/2017) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 750 грн. витрат на правову допомогу, в цій частині позовних вимог - відмовити.

В іншій частині постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі №337/1788/17(2-а/337/147/2017) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 27 вересня 2017 року, в повному обсязі постанова складена 02 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва