Справа № 805/345/17-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року справа №805/345/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Святодух О.Б., позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - Задоєнка О.В., діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 805/345/17-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління МВС у Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, стягнення щомісячної грошової допомоги, стягнення середнього заробітку за весь час затримки, -

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління МВС у Донецькій області (з урахуванням уточнень) про:

- зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області внести зміни до наказу № 45 о/с лк від 02 листопада 2016 року, визначивши днем звільнення ОСОБА_2 з посади старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області згідно з пунктами 10 та 11 розділу 11 Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, день складання цього наказу, а саме 02 листопада 2016 року;

- стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у рік звільнення, відповідно до п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114;

- стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 щомісячної грошової допомоги особам, які звільненні зі служби у зв'язку зі скороченням без права на пенсію;

- стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 02 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року у розмірі 1 728,72 грн.;

- стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку, згідно ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 3-6, 31-32).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 805/345/17-а відмовлено у задоволені позову (а.с. 161-167).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 805/345/17-а та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині внесення змін до спірного наказу, стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 02 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року та стягнення суми середнього заробітку, згідно ст. 11 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що день його звільнення з посади має бути 02 листопада 2016 року, а висновок суду що його правомірності є необґрунтованим.

Крім того, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач не ознайомлений зі спірним наказом, однак неодноразово звертався до відділу кадрового забезпечення відповідача .

Вважає, що судом необґрунтовано не задоволені позовні вимоги про стягнення грошового забезпечення за період з 02 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року, оскільки позивач не працював у цей час.

При цьому, вважає доцільними вимоги про проведення розрахунку з апелянтом провести у відповідності до положень ст. 116 КЗпП України (а.с. 171-175).

Позивач та його представник в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили суд її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в частині внесення змін до спірного наказу, стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 02 грудня 2014 року по 25 грудня 2014 року та стягнення суми середнього заробітку, згідно ст. 11 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наголошував на тому, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14 серпня 2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

З копії трудової книжки вбачається, що наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1436 від 29 липня 2014 року ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ (а.с. 70-72).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року по справі № 808/6645/14 скасовано та прийнято нову постанову. Позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано наказ МВС України - № 783 від 24 липня 2014 року та № 1436 о/с від 29 липня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, за здійснення вчинків, що дискредитують звання рядового й начальницького складу. Поновлено ОСОБА_2, старшого лейтенанта міліції, на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області. Зобов'язано Краматорський МВ ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 96,04 грн.(а.с. 10-12).

27 жовтня 2016 року Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 44 о/с лк «По особовому складу» старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-155065), поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУМВС в області з 29 липня 2014 року (а.с. 94).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк «По особовому складу», згідно з пунктом 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 - старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУМВС в області з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 95).

Не погодившись з датою звільнення визначеною у наказі ГУ МВС України в Донецькій області від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. У позовній заяві заявлені вимоги ще про стягнення компенсаційних виплат, грошової допомоги, грошового забезпечення.

Спірним питанням у справі є обґрунтованість заявлених вимог позивача.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при звільненні діяли правомірно вказавши дату звільнення 06 листопада 2015 року, інші вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо результату розгляду справи, з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (що діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 565), Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114).

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями пункту 8 Положення № 114 визначено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідно до п. 64 "г" Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В рамках реформування правоохоронної системи України 02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, який відповідно до п. 1 його розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та частини 7 ст. 15 і частини 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 01 січня 2017 року.

Закон України "Про Національну поліцію" опубліковано у газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ всі працівники міліції вважалися такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення.

Тобто, на думку суду позивач був належним чином повідомлений про майбутнє вивільнення з 06 листопада 2015 року.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Разом з тим, приписами п. 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пп. "г" п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI. Водночас, ті працівники, які відмовились від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

З огляду на вказані положення Закону № 580-VІІІ, відповідач мав право на звільнення через скорочення штатів працівників міліції, відносно яких, до 06 листопада 2015 року, не було вирішено питання щодо подальшого проходження служби в поліції.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року ОСОБА_2 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи карного розшуку Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області. Однак,в рішенні суду не зазначено дату поновлення на посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року постановою по справі № 808/6645/14 була виконана 27 жовтня 2016 року прийняттям Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області наказу від 27 жовтня 2016 року № 44 о/с лк, відповідно до якого старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 поновлено з 29 липня 2014 року на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУ МВС в області (а.с. 94).

Згідно наданих до суду пояснень Головного управління МВС України в Донецькій області від 12 квітня 2017 року № 74/а-2017 вбачається, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 надійшла на адресу ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області згідно зі штампом вхідної кореспонденції 24 листопада 2015 року № 329.

Зазначена постанова була направлена на виконання Управління кадрового забезпечення ліквідаційної комісії ГУ МВС України в області. Однак, вищезазначена постанова суду не була виконана в строки, визначені судом, внаслідок відсутності штатного розпису Краматорського МВ ГУ МВС України в області.

Так, відповідач зазначає, що постановою Кабінету міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України.

У зв'язку з втратою чинності нормативної бази щодо проходження служби працівниками міліції, скороченням всіх штатів і посад (згідно з переліком змін у штатах МВС, затверджених наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388) та ліквідацією Головного управління МВС України в Донецькій області, Краматорського міського відділу звільненню підлягали всі працівники без виключення.

Оскільки постанова суду апеляційної інстанції надійшла після втрати чинності нормативної бази щодо проходження служби працівниками міліції, виконати постанову суду було неможливим, у зв'язку з відсутністю посад у штатному розписі Краматорського міського відділу ГУ МВС в області (а.с. 113-114).

Однак, суд зазначає, що позивачем майже протягом року не вчинялись будь-які дії щодо поновлення на посаді, а саме ОСОБА_2 не звертався до ГУ МВС в Донецькій області з вимогами про поновлення на посаді, крім того, позивач мав право на примусове виконання постанови суду від 11 листопада 2015 року, однак, своїм правом не скористався, оскільки з 26.12.2014 року працював на іншому підприємстві, де отримував заробітну плату.

Вперше позивач звернувся до ліквідаційної комісії Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області із проханням надати інформацію щодо виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 лише 11 листопада 2016 року (а.с. 14).

Так, з матеріалів справи встановлено, що старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУ МВС в області з 29 липня 2014 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 27 жовтня 2016 року № 44 о/с лк.

Відповідно до положень Закону України "Про Національну поліцію", з моменту набрання чинності зазначеного закону, всі працівників міліції, які не виявили бажання продовжити службу в органах поліції, підлягають звільненню у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" Положення № 114 через скорочення штатів, а саме до 07 листопада 2015 року.

Суд звертає увагу, що фактично постановою суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 ОСОБА_2 поновлено на службі в органах внутрішніх справ з 29 липня 2014 року, однак, позивач до виконання своїх службових обов'язків не приступив, рапортів про перехід у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації не надав, бажання в подальшому проходити службу в поліції не виявляв.

Крім того, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 прийнятий в штат служби безпеки на посаду економіста (аналітика) до Публічного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування", та працює там і на теперішній час (а.с. 72).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо висновку, що позивач не мав бажання продовжити службу в органах внутрішніх справ, а надалі в органах поліції, оскільки протягом року не вчиняв будь-яких дій та не виявляв бажання продовжувати службу в органах поліції.

Головним управлінням МВС України в Донецькій області наказом від 02 листопада 2016 року № 45 о/с лк "По особовому складу" старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 - старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Краматорського міського відділу ГУ МВС з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних сил України за пунктом 64 "г" через скорочення штатів.

Враховуючи особливий порядок проходження служби в органах внутрішніх справ та положень Закону України "Про Національну поліції", суд вважає, що спірний наказ є правомірним, а отже у суду відсутні підстави для зміни дати звільнення позивача з посади, а саме з 06 листопада 2015 року на 02 листопада 2016 року.

Відтак, позовні вимоги в цій частині є неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки; стягнення щомісячної грошової допомоги особам, які звільненні зі служби у зв'язку зі скороченням без права на пенсію; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу; стягнення суми середнього заробітку, згідно ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку є похідними від вимоги про внесення змін до спірного наказу, а, відтак, також є такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі № 808/6645/14 вирішено питання про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2014 року по 01 грудня 2014 року із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 96,04 грн.(а.с. 10-12).

При цьому судом, при вирішенні цього питання, предметом розгляду був також період з 02.12.2014 року по 25.12.2014 року, відповідно до якого судом було відмовлено в стягненні грошового забезпечення. Зазначене рішення набрало законної сили і в цій частині позивачем не було оскаржене. Отже судом першої інстанції правомірно було відмовлено в задоволені позовних вимог в частині стягнення грошового забезпечення за 18 робочих днів в сумі 1728.72 грн.

Щодо вимоги про стягнення з Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку, згідно ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством таким як: Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, Законом України «Про міліцію».

Таким чином, спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством та наведені вище нормативно-правові акти регулюють порядок виплати грошової допомоги працівникам органів внутрішніх справ, та не підпадають під дію загального трудового законодавства, які передбачають виплату грошової компенсації за затримку розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушення термінів її виплати.

Трудові відносини та проходження служби в органах внутрішніх справ мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що положення Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач, а саме - ст.ст. 116, 117 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Постанова суду першої інстанції в частині стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та стягнення щомісячної грошової допомоги особам, які звільненні зі служби у зв'язку зі скороченням без права на пенсію не оскаржувались.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 3 ст.2 К України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 805/345/17-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 27 вересня 2017 року.

Повний текст ухвали виготовлено 02 жовтня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова