Справа № 712/11405/17
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа № 712/11405/17

Провадження № 2-а/712/787/17

02 жовтня 2017 року

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Марцішевська О.М., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області про визнання протиправними дій та поновлення виплати пенсії,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 2010 року їй призначено пенсію у розмірі 2341,04 грн., однак у березні 2017 року виплату пенсії було припинено. На звернення позивачки у липні 2017 року щодо поновлення пенсії відповідачем листом від 08.08.2017р. було відмовлено в зв'язку з тим, що на підставі інформації Управління державної міграційної служби України в Черкаській області відповідачем було з'ясовано, що позивачці надано дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Німеччини, та відмітки в паспорті громадянина України про оформлення виїзду на постійне місце проживання до вказаної країни, тому виплату їй пенсії було припинено з 01.04.2017р. Вказує, що рішення відповідача про припинення виплати пенсії та відмову у поновленні пенсії прийняті без законних підстав та порушують права позивачки на соціальне забезпечення. Просить суд визнати протиправним рішення (дії) управління Пенсійного фонду України в місті Черкасах Черкаської області про припинення пенсійних виплат громадянці України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.04.2017, а також щодо відмови у поновленні виплати пенсії з 01.04.2017; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017року та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 640 грн.

У відповідності до ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача у наданих суду запереченнях вказувала, що у спірних правовідносинах відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, в межах покладених на нього повноважень, тому ознаки протиправності в його діях відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, приходить до наступного.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Встановлено, що позивачка перебуває на обліку в УПФУ в м. Черкасах Черкаської області з 2010 року як пенсіонер по віку, що підтверджується пенсійним посвідченням Серія НОМЕР_1 від 31.05.2010р.

З 01.04.2017р. позивачці припинено нарахування пенсії за віком у зв"язку з оформленням документів на виїзд на постійне місце проживання за кордон.

28.07.2017р. позивачка звернулась до відповідача з приводу поновлення виплати пенсії.

08.08.2017р. вона отримала лист-відповідь, в якому повідомлено, що на підставі інформації Управління державної міграційної служби України в Черкаській області ОСОБА_1 надано дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Німеччини, та відмітки в паспорті громадянина України про оформлення виїзду на постійне місце проживання до вказаної країни, тому виплату їй пенсії було припинено з 01.04.2017р.

Суд виходить з того, що умови загальнообов'язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) відповідно до Конституції України. Виключно цим Законом регулюються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст.47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 2 цієї статті було визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.52 Закону № 1058-IV було передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09.07. 2003 р. № 1058IV. Положення Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону № 3477-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 №21-180а15, ухвалах Вищого адміністративного суду від 20.09.2017р. у справі К/800/28995/17.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджено відсутність законних підстав для припинення пенсійної виплати позивачці з 01.04.2017р. у зв'язку з оформленням документів для виїзду на постійне місце проживання за кордон, а також відмови у зверненні позивачки у липні 2017 року щодо поновлення нарахування пенсії, вказаними діями порушені права останньої на соціальне забезпечення за ознакою місця проживання, які підлягають до поновлення, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. З момену припинення без законних підстав нарахування пенсії орган Пенсійного фонду України має відновити її виплату позивачці, оскільки засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд також враховує, що про порушення своїх прав на пенсійне забезпечення позивачка дізналась у квітні 2017 року, з моменту припинення виплати пенсії з 01.04.2017р., після чого у передбачений ст.99 КАС шестимісячний строк у вересні 2017 року звернулась до суду з даним позовом, отримавши у серпні 2017 року відмови у заяві про поновлення виплати пенсії у позасудовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 69-72, 86, 94, 183-2 КАС України суд,

П О С Т А Н О ВИ В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним припинення пенсійних виплат громадянці України ОСОБА_1 з 01 квітня 2017року та відмову у поновленні виплати пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2017року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Головуючий: