Справа № 813/516/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7387/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Готель "Європа-Броди" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Готель "Європа-Броди" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, про визнання протиправними дій, скасування постанови та зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Готель "Європа-Броди" звернувся до суду із позовом до відповідача відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у якому з урахування заяви про уточнення позовних вимог просив:

-визнати протиправними дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо опису та арешту майна боржника, а саме: земельної ділянки площею 0,1 га, що знаходиться за адресою Львівська область, Бродівський район, місто Броди, вулиця Юридика, 9, та готельного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування загальною площею 1413,9 кв.м, що знаходиться за адресою Львівська область, Бродівський район, місто Броди, вулиця Юридика, 9.

-визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про проведення опису та арешту майна, що належить боржнику, від 06.12.2016, винесену при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №51502370.

-скасувати запис про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови про опис та арешт майна боржника, винесеної 06.12.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо майна боржника ОСОБА_3 у вигляді готельного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування загальною площею 1413,9 квадратних метрів, житловою площею 158,9 квадратних метрів, яке розташоване за адресою: вулиця Юридика, будинок 9, Бродівський район, місто Броди, Львівська область, Україна, та земельної ділянки площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :11:004:0004, яка розташована за адресою: вулиця Юридика, будинок 9, Бродівський район, місто Броди, Львівська область, Україна.

-визнати недійсною оцінку субєкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визначення вартості земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Бродівський район, місто Броди, вулиця Юридика, 9, у розмірі 236 511, 00 грн та визначення вартості нерухомого майна готельного - комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування загальною площею 1 413, 9 кв.м, що знаходиться за адресою: вулиця Юридика, будинок 9, місто Броди, Бродівський район, Львівська область у розмірі 11 829 557, 00 грн.

-зупинити передачу майна на реалізацію у рамках зведеного виконавчого провадження, а саме: земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Бродівський район, місто Броди, вулиця Юридика, 9, та готельного комплексу з вбудованими приміщеннями громадського харчування загальною площею 1413,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська область, Бродівський район, місто Броди, вулиця Юридика, 9.

В обґрунтування позовних вимог позивач, покликаючись на ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що розмір невиконаних зобовязань боржника з урахування штрафних санкцій перевищує вартість предмету іпотеки, який був зазначений у іншому звіті оцінювача від 01.07.2013, що унеможливлює стягнення на даний предмет іпотеки в рамках зведеного виконавчого провадження №51502370 на користь іншого стягувача, який є відмінним від іпотекодержателя. На думку позивача, дії відповідача щодо проведення оцінки майна боржника з метою подальшої реалізації та задоволення вимог інших стягувачів, відмінних від іпотекодержателя (позивача), порушують право на переважне та першочергове право іпотекодержателя на отримання задоволення своїх вимог за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки та повністю нівелюють положення ст. 51 «Закону України «Про виконавче провадження» щодо можливості стягнення на іпотечне майно.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства замінено відповідача - відділ примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на належного - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року в даній адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_1

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивачем не обґрунтовано протиправність дій відповідача щодо опису й арешту майна боржника та прийняття постанови про опис та арешт майна боржника. Оскільки згідно звіту про оцінку майна початкова вартість описаного майна становить 12 066 068,00 грн та значно перевищує розмір заборгованості боржника перед іпотекодержателем, що вказує на відсутність порушень відповідачем вимог п.2 ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення за таких умов є правомірним. Відмовляючи позивачу в задоволенні позовної вимоги про зупинення передачі вказаного майна на реалізацію в рамках зведеного виконавчого провадження №51502370, суд зазначив, що таке право належить до виключної компетенції державного виконавця.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, третю особу, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст. 6 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в провадженні відповідача перебуває зведене виконавче провадження №51502370, до складу якого входять виконавчі провадження з примусового виконання: виконавчого листа № 465/2229/13-ц, виданого 23.04.2013 Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 244 350,00 доларів США, 71400,00 євро та 29 185,00 гривень (ВП № 49874510); виконавчого листа № 465/2795/14-ц, виданого 18.07.2014 Франківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 24 600 доларів США, 7 200,00 євро та 251, 00 гривень (ВП № 49874366); виконавчого листа №462/3914/15-ц, виданого 19.08.2015 Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 24 600,00 доларів США 7 200,00 євро та 251.00 гривень (ВП №49874297).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Обов'язки і права державних виконавців закріплені у статті 18 вказаного Закону.

За змістом цієї норми виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №1404-VIII заходом примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у розділі VІІ Закону № 1404-VIII.

Згідно із частиною 1 статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Статтею 59 Закону №1404-VIII визначені підстави для зняття арешту з майна.

Так ч. 4 цієї статті визначено підстави, з яких державний виконавець знімає арешт з усього майна або його частини:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині 6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною 5 ст.59 Закону №1404-VIII зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Судом встановлено, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано майно боржника, а саме: земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Львівська область, м. Броди, вул. Юридика, 9 та готельний комплекс з вбудованими приміщенням громадського харчування загальною площею 1413,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Броди, вул. Юридика, будинок № 9, про що складено постанову про опис й арешт майна боржника від 06.12.2016.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що описане та арештоване майна є власністю боржника ОСОБА_3 на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.12.2006 № 12958173 та Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД№ 476833 від 23.01.2008.

Судом першої інстанції встановлено, що вказане майно перебуває в іпотеці позивача на підставі іпотечного договору, укладеного 09.04.2010 між ВАТ ОСОБА_5 «Укргазпромбанк», посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Львівської області ОСОБА_6 09.04.2010 та зареєстрованого в реєстрі за №722, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору про відступлення права вимоги від 23.09.2016, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №907.

Зі змісту цих договорів слідує, що предметом договорів є готельний комплекс з вбудованими приміщеннями громадського харчування загальною площею 1413,9 квадратних метрів, житловою площею 158,9 квадратних метрів, розташований за адресою: вулиця Юридика, будинок 9, місто Броди, Львівська область, Україна та земельна ділянка площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 4 620310100:11:004:0004, розташована за адресою: вулиця Юридика, будинок 9, місто Броди, Львівська область.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо опису й арешту майна боржника та прийняття відповідачем постанови про опис та арешт майна боржника є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За змістом частини першої статті 51 Закону № 1404-VIII для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя.

На вимогу державного виконавця від 09.12.2016 щодо повідомлення розміру невиконаного зобов'язання (залишок заборгованості) ОСОБА_3 за іпотечним договором від 09.04.2010 та наступними договорами про відступлення права вимоги та надання підтверджуючих документів, ТзОВ «Готель «Європа-Броди» листом (вх.№5645/02.1-35 від 21.12.2016) повідомило, що розмір невиконаного зобов'язання (залишок заборгованості) ОСОБА_3 за іпотечним договором від 09.04.2010 та наступними договорами про відступлення права вимоги становить 2 334 482,94 грн (а.с. 70,71).

Згідно з ч.3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

У відповідності до вимог ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» 09.12.2016 державним виконавцем прийнято постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 для участі у виконавчому провадженні та надання звіту про оцінку описаного майна з питань визначення початкової вартості майна.

13.01.2017 відповідач отримав звіт про експертну грошову оцінку майна станом на 30.12.2016, виготовлений ФОП ОСОБА_4, який містить інформацію: початкова вартість в умовах вимушеного продажу оцінюваної земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Львівська обл., м. Броди, вул. Юридика, 9, становить 236511,00 грн, готельного комплексу з вбудованими приміщенням громадського харчування загальною площею 1413,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Броди, вул.Юридика, будинок № 9, - 11 829 557,00 грн.

13.01.2017 у відповідності до ч.5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець скерував сторонам виконавчого провадження та позивачу повідомлення про вартість описаного майна, визначеного оцінювачем за вих. №123.

Воночас суд вважає безпідставними покликання позивача на порушення відповідачем п.2 ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно звіту про оцінку майна від 01.07.2013, виготовленого ФОП ОСОБА_8 та на який покликається позивач, вартість описаного майна становить 3 157 940,00 грн, що, згідно тверджень позивача, унеможливлює стягнення на даний предмет іпотеки, оскільки розмір невиконаних зобовязань боржника з урахування штрафних санкцій перевищує вартість предмету іпотеки.

Однак відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІУ, що діяв на момент проведення оцінки, звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Оскільки звіт про оцінку майна від 01.07.2013 втратив чинність, відповідач приймаючи постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 для участі у виконавчому провадженні та надання звіту про оцінку описаного майна з питань визначення початкової вартості майна, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із звітом про оцінку майна від 13.01.2017 початкова вартість описаного майна становить 12 066 068,00 грн, що значно перевищує розмір заборгованості боржника перед іпотекодержателем та свідчить про відсутність порушень відповідачем п.2 ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні стягнень на заставне майно.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що згідно частин 1-2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, арешт майна боржника є одним із заходів звернення стягнення на майно, який застосовується державним виконавцем в межах певного виконавчого провадження та покликаний забезпечити примусове виконання конкретного виконавчого документа.

За правилами статті 56 Закону №1404-VIII на майно, яке перебуває в іпотеці та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього Закону), допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Таким чином, позивачем на розгляд суду не надано достатньо належних та допустимих доказів про протиправність рішень та дій субєкта владних повноважень в підтвердження свої доводів.

Слід зазначити, що дії відповідача при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 51502370 повністю узгоджуються із вимогами ст. 124 Конституції України, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст.6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, колегія суддів зауважує, що зі змісту рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, випливає однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 124 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Готель "Європа-Броди" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі № 813/516/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_9
судді ОСОБА_10
ОСОБА_11

Ухвала складена в повному обсязі 03.10.2017.