Справа № 334/891/17
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.09.2017
Справа № 334/891/17
Провадження № 2-а/334/265/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Лапі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну у справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій,

встановив:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 Іванівнидо ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій.Позивач обґрунтовує вимоги тим, що вонаперебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя з 16.01.2000 року та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, по Списку №1 у відповідності до Закону України«Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії вона продовжувала працювати та набула страхового стажу більше 24 місяців.

Після досягнення 55-річного віку, з 17.01.2010 рокувона набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України«Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»і 30.01.2017 звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про перерахунок пенсії.

Однак,ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжялистом від 03.02.2017 №39/З-1 відмовило їйу призначенні пенсії за віком на загальних підставах.При цьому, при розрахунку її пенсії за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України №1058-IV при переході з одного виду пенсії на інший).

Позивач просить визнати протиправними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжящодо відмови в призначеніїй пенсії за віком на загальних умовах у відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 30.01.2017 року із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя призначитиїй пенсію за віком з 30.01.2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ №1058-IV із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014, 2015, 2016 р.р.), провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Позивач надав заяву та просив розглянути справу за їївідсутності.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжявід 28.09.2017 року, первинного відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя замінено належним відповідачем -Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, у звязку з його реорганізацією.

Відповідач - Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надав письмові заперечення на адміністративний позов. В яких зазначив, що управління не мало правових підстав для повторного призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону №1058-IVЗаголій Т.І., оскільки пенсія за нормами вказаного Закону їй вже була перерахована з 01.01.2004 р.

Так, ОСОБА_1 16.01.2000 р. перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя. Згідно матеріалів пенсійної справи їй з 16.01.2000 р. призначенопенсію за вікомвідповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку, що підтверджується протоколом № 46 від 20.01.2000 р.

З набранням чинності Закону №1058-IVпенсію позивачу з 01.01.2004 р. було перераховано за нормами даного Закону, що підтверджується відповідним розпорядженням. Коефіцієнт страхового стажу визначений по ст.ст. 24, 25 Закону №1058-IVта склав 0,35333. Заробітна плата для обчислення пенсії визначена згідно ст. 40 із застосуванням середньої заробітної плати за 2002 р. та становила 500,51 грн. (коефіцієнт заробітної плати 1,63326 х 306,45 грн. - середня заробітна плата за 2002 ).

Відповідне до абз. 2 п. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IVположення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Крім того, після призначення пенсії позивач продовжувала працювати та сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України. Тому, за особистими заявами ОСОБА_1 проводилися перерахунки її пенсії по стажу та заробітку відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV( розпорядження від 29.06.2006 р., 11.06.2008 р., 23.06.2010 р., 10.07.2012 р.).

Також пенсія позивача неодноразово перераховувалася у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ч.3 ст. 42 Закону №1058-IV) та відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV-20 відсотків показника зростання середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески.

30.01.2017 року позивач звернулася до управління із заявою в довільній формі про призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, як передбачено ч. 2 ст. 40 ЗУ № 1058-IVвід 09.07.2003 року. Листом № 39/З-1 від 03.02.2017 року позивачу було повідомлено, що відсутні законні підстави для призначення їй пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у звязку з тим, що вона вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Пенсія за віком на пільгових умовах, яка призначена позивачу з 16.01.2000 року відповідно п. «а» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» є різновидом пенсі за віком зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у звязку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058.

Звертаючись у січні 2000 року до управління з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач використала право первинного призначення пенсії.

Даний вид пенсії (пенсія за віком на пільгових умовах) не є іншим у розумінні статті 10 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тому, відсутні підстави для повторного призначення одного й того ж виду пенсії за одним і тим же Законом.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, щоЗаголій ОСОБА_3 з 16.01.2000 р. перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя. Згідно матеріалів пенсійної справи їй з 16.01.2000 р. призначенопенсію за вікомвідповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку, що підтверджується протоколом № 46 від 20.01.2000 р.

Згідно з трудовою книжкою позивача після призначення пенсії за віком на пільгових умовах вона продовжувала працювати, та звільнилася 06.12.2012 року у звязку з виходом на пенсію.

30.01.2017 року позивач звернулася до управління із заявою в довільній формі про призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом № 39/З-1 від 03.02.2017 року позивачу було повідомлено, що відсутні законні підстави для призначення їй пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у звязку з тим, що вона вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно до ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, в т.ч., особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до п.«а» ст.2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону №1058-IV та ст.6 Закону №1788-XII визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У відповідності до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст.9 Закону №1058-IV.

Приписами ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше15 років. До внесення змін в зазначену статтю Законом № 3668-VI від 08.07.2011 року, пенсійний вік для жінок становив 55 років.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, пенсія за віком вже призначена позивачу з 16.01.2000 на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі зниженням пенсійного віку, що підтверджується протоколом № 46 від 20.01.2000 р.

Відповідно до ст. 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України.

Отже, з 10.07.2012 року позивачу перераховано первинно призначену пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. Також пенсія позивача неодноразово перераховувалась у звязку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ч. 3 ст. 42 Закону № 1058) та відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058 20 відсотків показника зростання середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону №1788-XII (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається п.п.3 п.2 Перехідних положень Закону №1058-IV.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону №1058-IV, для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Так, згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно доп. «а» ст. 13Закону України №1788-XII, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати та сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України. Тому, за особистими заявами ОСОБА_1 проводилися перерахунки її пенсії по стажу та заробітку відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону №1058-IV(розпорядження від 29.06.2006 р., 11.06.2008 р., 23.06.2010 р., 10.07.2012 р.).

Оскільки позивач скористалась своїм правом на призначення пенсії за віком, яка їй з 01.01.2004 року обчислена за Законом №1058-IV, суд не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_1пенсії за віком за її заявою від 30.01.2017 року у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону №1058-IV.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені вказаним Законом, що відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, тому такі його дії є законними та обґрунтованими.

Суд визнає безпідставними твердження позивача про те, що призначена їй пенсія за віком на пільгових умовах не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), належить право вибору одного із цих видів пенсії. Пенсія із зменшенням пенсійного віку та встановленням пільгового стажу роботи, як це визначено ст.13 Закону № 1788-XII, є пенсією за віком. В даному випадку позивач фактично просить призначити їй той самий вид пенсії за віком. Однак така вимога не може бути задоволена через відсутність законодавчо визначених підстав для призначення пенсії за віком вдруге.

Повторне призначення пенсії за віком за Законом №1058-IV не передбачено.

У суду немає підстав вважати, що в даному випадку має місце перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до ст. ст. 10, 45 Закону №1058-IV, оскільки позивач отримує саме пенсію за віком, а не інший вид пенсії - по інвалідності, у звязку з втратою годувальника, за вислугою років, що передбачені Законом № 1058-IV та Законом № 1788-XII.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу за її заявою від 30.01.2017 року пенсії за віком у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Дії відповідача щодо відмови в задоволенні такої заяви суд вважає законними, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 23, 71, 94, 159-163, 183-2 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного обєднання управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Баруліна Т. Є.