Справа № 810/964/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2017 р. м. Київ К/800/744/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Мороза В.Ф., Стрелець Т.Г.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю представника відповідача: Ананійчука О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом управління Пенсійного фонду України у місті Біла Церква Київської області до публічного акціонерного товариства «Техмашремонт» про стягнення фактичних витрат на виплату та доставку пільговий пенсій, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України у місті Біла Церква Київської області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області (далі - Управління ПФУ) звернулося до суду з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства «Техмашремонт» (далі - ПАТ «Техмашремонт», Товариство), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на суму 71087,45 грн., яка виникла за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) відповідач зобов'язаний відшкодовувати Управлінню ПФУ витрати на виплату і доставку пільгових пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1. У зв'язку з тим, що ПАТ «Техмашремонт» не в повному обсязі відшкодував Управлінню ПФУ понесені ним витрати на виплату і доставку пільгових пенсій за Списком № 1 за вказаний вище період виникла заборгованість, про стягнення якої подано цей позов.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 9 червня 2016 року позов задовольнив частково.

Стягнув з ПАТ «Техмашремонт» на користь Управління ПФУ заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з вересня 2015 по лютий 2016 року включно в сумі 35033,92 грн.

В іншій частині позову - відмовив.

За наслідками апеляційного перегляду цієї постанови Київський апеляційний адміністративний суд прийняв нову постанову від 21 грудня 2016 року, якою відмовив у задоволенні позовних вимог Управління ПФУ в повному обсязі.

У касаційній скарзі Управління ПФУ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року - в повному обсязі.

Своєю чергою ПАТ «Техмашремонт» у письмових запереченнях зазначило про те, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року є законною і обґрунтованою, тому підстав для задоволення вимог касаційної скарги немає.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У справі встановлено, що Управління ПФУ у відповідності з вимогами Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція № 21-1), сформувало і надіслало на адресу ПАТ «Техмашремонт» сім розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які було призначено у відповідності до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, в частині пенсій, призначених відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1788-XII) за період вересень 2015 року - лютий 2016 року на загальну суму 71087,45 грн.

За цими розрахунками відповідач повинен відшкодувати Управлінню ПФУ витрати, понесенні останнім на виплату пільгових пенсій особам, які набули на неї право за час роботи на підприємстві з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

У зв'язку з тим, що відповідач у встановлені строки не відшкодував витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, Управління ПФУ звернулося з цим позовом до суду.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій таким пенсіонерам як: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_10 на загальну суму 35033,92 грн. Так, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів цей суд встановив, що при призначенні пенсії на пільгових умовах переліченим вище особам Управління ПФУ врахувало період їхньої роботи на Білоцерківському ремонтному орендному підприємстві починаючи з 27 листопада 1990 року. Зазначена дата, як встановлено у справі, є датою реєстрації названого підприємства як юридичної особи. До державної реєстрації як юридичної особи Білоцерківське орендне ремонтне підприємство було виробничою (структурною) одиницею виробничого об'єднання «Білоцерківщина» (далі - ВО «Білоцерківщина»; тоді ще Білоцерківського виробничого об'єднання шин та гумово-азбестових виробів) спершу як Централізоване ремонтне виробництво, а з 1 жовтня 1989 року - Орендне ремонтне підприємство, яке згодом перейменовано на Білоцерківське орендне ремонтне підприємство (надалі зареєстроване як юридична особа). Суд першої інстанції відзначив, що Орендне ремонтне підприємство після його реєстрації як самостійного підприємства та перетворення в АТ «Техмашремонт» було виділено зі складу ВО «Білоцерківшина», а отже - не перейшло до ВАТ «Росава» (правонаступник ВО «Білоцерківщина»). При цьому, з дати державної реєстрації Білоцерківського орендного ремонтного підприємства, правонаступником якого є відповідач у справі, у нього виникають певні права та обов'язки, зокрема, щодо відшкодування в подальшому фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених особам, які працювали на такому підприємстві з особливими умовами праці. Суд першої інстанції встановив, що особи, яких зазначено вище, працювали на Білоцерківському орендному ремонтному підприємстві і при призначенні їм пільгової пенсії за Списком № 1 зараховано було саме той стаж, який вони набули після того, як це підприємство створено як юридичну особу. Отож ПАТ «Техмашремонт» як правонаступник Білоцерківського орендного ремонтного підприємства повинне виконувати обов'язок по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсії особам, які набули на неї право, працюючи на Білоцерківському орендному ремонтному підприємстві.

Стосовно позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то мотиви, якими керувався цей суд полягають у такому. При обчисленні пільгового стажу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 Управління ПФУ поряд зі стажем, набутим ними у Білоцерківському орендному ремонтному підприємстві, врахувало також період їхньої роботи до 27 листопада 1990 року, тобто період, протягом якого назване підприємство функціонувало в складі ВО «Білоцерківщина» як структурна одиниця. Позаяк частка підприємства у відшкодуванні витрати Пенсійного фонду на виплату пільгових пенсій пропорційна стажу особи-пенсіонера, набутого ним на цьому підприємстві, то обов'язок по відшкодуванню витрат Управління ПФУ на виплату пенсій цим особам покладається як на ПАТ «Техмашремонт», так і на ПАТ «Росава» (правонаступник ВО «Білоцерківщина») - пропорційно до тієї частини стажу, який набуто до та після створення Білоцерківського орендного ремонтного підприємства (перетвореного згодом на ПАТ «Техмашремонт»). Разом з тим, обчислення стажу пенсіонера і пропорційної йому частки підприємства у відшкодуванні витрат Управління ПФУ є компетенцією останнього, у зв'язку з чим суд першої інстанцій відзначив, що не може переймати на себе право здійснювати такі розрахунки на власний розсуд. А оскільки той розрахунок, який здійснив позивач, з огляду на наведене вище, є помилковим, то в цій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо вимог про відшкодування витрат на виплату пільгової пенсії ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_17, то відмовляючи в їх задоволенні суд першої інстанції виходив з того, що позивач попри неодноразові вимоги суду не надав документів на підтвердження стажу роботи на ПАТ «Техмашремонт», який враховано при призначенні пенсій на пільгових умовах.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходив з того, що оскільки всі п'ятнадцять осіб, про стягнення витрат на виплату пенсій яким заявлено цей позов, набули стаж, необхідний для призначення пенсії за Списком № 1, на підприємстві (ВО «Білоцерківщина»), правонаступником якого відповідач не є, то підстав для стягнення з останнього (ПАТ «Техмашремонт») витрат, понесених Управлінням ПФУ на виплату пільгових пенсій цим особам немає. Така позиція апеляційного суду ґрунтується на тому, що за постановою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року у справі № 810/5366/13 (залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 16 травня 2016 року) розглянуто позовні вимоги Управління ПФУ до ПАТ «Техмашремонт» про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за серпень 2013 року у розмірі 20067,75 грн., виплачених зокрема таким особам: ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_20, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_7 У зазначеній справі Управлінню ПФУ було відмовлено у задоволені позовних вимог, а з-поміж іншого зазначено про те, що у відповідача відсутній обов'язок відшкодовувати Управлінню ПФУ витрати на виплату та доставку пільгових пенсій переліченим вище особам. Стосовно вимог про відшкодування витрат на виплату пільгових пенсій ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_17, то тут апеляційний суд дійшов висновку про те, що зазначені особи не працювали на підприємствах, правонаступником яких є ПАТ «Техмашремонт». Ці обставини, як відзначив суд апеляційної інстанції, підтверджуються відомостями з трудових книжок вказаних осіб, судячи з яких вони працювали у «Білоцерківському виробничому об'єднанні шин і гумово-азбестових виробів». Останнє було перейменовано у Білоцерківське виробниче об'єднання «Білоцерківщина» (ВО «Білоцерківщина»), а потім перетворене у ВАТ «Росава». Позаяк ПАТ «Техмашремонт» не є правонаступником ВО «Білоцерківщина», то у нього не може бути обов'язку відшкодовувати витрати на виплату і доставку пільгових пенсій особам, які набули стаж на цьому підприємстві.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України законною і обґрунтованою вважає постанову суду першої інстанції, яку апеляційний суд скасував помилково. При прийнятті цієї ухвали колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

За змістом пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: - чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; - жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Отже, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ за списком № 1 покриваються підприємствами та організаціями.

За правилами пункту 6.2 Інструкції № 21-1 витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи з урахуванням вимог абзацу третього підпункту 1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.

При визначенні частки сплати окремого підприємства стаж ураховується в місяцях (шляхом переведення років у місяці).

Також цим пунктом передбачено, що частка відшкодування підприємством витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, яким відповідно до законодавства стаж, що дає право на призначення цих пенсій, зараховується у кратному розмірі, розраховується з урахуванням кратності стажу.

Якщо пенсія на пільгових умовах призначена із взаємним зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які дали право на цю пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж було вироблено у розмірах, передбачених частиною 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат ПФУ вносять правонаступники (пункт 6.3 Інструкції № 21-1).

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спір у цій справі фактично зводиться не стільки до вирішення питання про обов'язок Товариства відшкодовувати Управлінню ПФУ фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на підставі пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII, як до встановлення належного платника цих витрат. Для цього необхідно з'ясувати наявність чи відсутність у Товариства (чи на підприємстві, правонаступником якого є Товариство) робочих місць зі шкідливими умовами праці, а також на яких саме підприємствах особи-пенсіонери здобули пільговий стаж для призначення пенсії за списком № 1.

Стосовно правонаступництва суд першої інстанції встановив, що на підставі наказу генерального директора Білоцерківського виробничого об'єднання шин та гумо-азбестових виробів №322 від 21 травня 1975 року на базі ремонтного виробництва механічного заводу з 1 липня 1975 року було створено Централізоване ремонтне виробництво (далі також - ЦРВ) як самостійний виробничий господарський підрозділ у складі 4 цехів: механоскладальний, капітальних ремонтів технологічного обладнання, електроремонтний, ремонтно-будівельний.

Відповідно до статуту Білоцерківського виробничого об'єднання шин та гумо-азбестових виробів станом на 6 серпня 1982 року Централізоване ремонтне виробництво входило до складу об'єднання як виробнича одиниця.

Згодом на підставі наказу ГНХП УРСР №313 від 31 грудня 1986 року Білоцерківське виробниче об'єднання шин та гумо-азбестових виробів було перейменовано у Виробниче об'єднання «Білоцерківшина» (ВО «Білоцерківщина»).

Відповідно до наказу генерального директора ВО «Білоцерківшина» від 31 травня 1989 року № 714 з 1 жовтня 1989 року змінено назву ЦРВ на Орендне ремонтне підприємство.

Наказом по ВО «Білоцерківшина» №1032 від 24 серпня 1989 року затверджено статут Орендного ремонтного підприємства - об'єднання, відповідно до якого Орендне ремонтне підприємство перебуває у підпорядкуванні ВО «Білоцерківшина» і є його структурною одиницею.

27 серпня 1989 року генеральний директор ВО «Білоцерківшина» затвердив Положення про внутрішньогосподарську оренду ремонтного підприємства-об'єднання, яким з-поміж іншого передбачено, що Орендне ремонтне підприємство діє на підставі повного госпрозрахунку і користується правами юридичної особи, здійснює права користування і розпорядження майном, яке знаходиться в його оперативному управлінні в межах, встановлених законом і договором оренди.

За наказом по ВО «Білоцерківшина» №1255 від 12 жовтня 1989 року директору Орендного ремонтного підприємства були передані права щодо прийняття, звільнення працівників з Орендного приватного підприємства.

Відповідно до наказу Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Київській області №1-АТ від 4 червня 1993 року «Про створення акціонерного товариства відкритого типу» на підставі заяви трудового колективу регіональне відділення 19 березня 1993 року прийняло рішення про приватизацію державного майна Білоцерківського орендного ремонтного підприємства (наказ №13-ЗП). За цим наказом вирішено перетворити Білоцерківське орендне ремонтне підприємство (код по ЗКПО - 05495590) в Акціонерне товариство відкритого типу «Техмашремонт» з 4 червня 1993 року. Також в цьому рішенні зазначено, що оскільки 52,4% статутного фонду товариства складає майно, яке належить організації орендарів Білоцерківського орендного ремонтного підприємства, вказана організація є засновником акціонерного товариства «Техмашремонт».

Відповідно до Статуту Акціонерного товариства відкритого типу «Техмашремонт», затвердженого установчими зборами акціонерів АТ «Техмашремонт» (протокол №1 від 8 червня 1993 року; зареєстровано рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів від 10 червня 1993 року №1-3-149), АТ «Техмашремонт» є підприємством, створеним в процесі приватизації державного майна Білоцерківського орендного ремонтного підприємства на основі договору між юридичними та фізичними особами шляхом придбання акцій, тобто об'єднання їх засобів і підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Згідно з пунктом 2.2 Статуту Товариство є правонаступником Білоцерківського орендного ремонтного підприємства, майно, майнові права і зобов'язання якого, у тому числі зобов'язання по господарських та інших договорах, діючих на момент утворення товариства, переходять товариству у відповідності з діючим законодавством.

Інформація про правонаступництво Товариства прав та обов'язків Білоцерківського орендного ремонтного підприємства міститься також в пункті 5.3 Статуту ВАТ «Техмашремонт».

У зв'язку з перетворенням Білоцерківського орендного ремонтного підприємства присвоєний йому ідентифікаційний код залишився незмінним і присвоєний тепер ВАТ «Техмашремонт».

Відповідно до наказу № 934 від 5 серпня 1993 року утворено комісію, яку було зобов'язано у строк до 20 вересня 1993 року підготувати, погодити з Орендним ремонтним підприємством і передати на затвердження розподільчий баланс станом на 1 липня 1993 року та подати відповідний звіт на затвердження до Міністерства промисловості України.

Окрім того, відповідно до рішення Фонду державного майна України від 24 жовтня 1996 року № 76-АТ Білоцерківське державне виробниче об'єднання «Білоцерківшина» було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Росава», згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1099 від 11 вересня 1996 року.

За Статутом ВАТ «Росава» зазначене товариство є правонаступником Білоцерківського державного виробничого об'єднання «Білоцерківшина».

Таким чином, в процесі перетворення Білоцерківського державного виробничого об'єднання «Білоцерківшина» у ВАТ «Росава» до останнього не перейшли права та обов'язки Білоцерківського орендного ремонтного підприємства, яке було виділено зі складу ВО «Білоцерківшина» у зв'язку з його перетворенням в АТ «Техмашремонт».

Як на підставу доведеності фактів, описаних вище, суд першої інстанції, поряд з названими документами, покликається також на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2010 року у справі №2-251/2010, в якому ці обставини встановлено.

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції з'ясував, що ПАТ «Техмашремонт» утворено шляхом перетворення Білоцерківського орендного ремонтного підприємства і є його правонаступником. Своєю чергою Білоцерківське орендне підприємство утворено шляхом його виділу з ВО «Білоцерківщина», у складі якого воно функціонувало як виробнича (структурна) одиниця до 27 листопада 1990 року - дати його державної реєстрації як юридичної особи. Отож, ПАТ «Техмашремонт» є правонаступником тих прав і обов'язків, які відійшли за розподільчим балансом Білоцерківському орендному підприємству при його виділі з ВО «Білоцерківщина». Правонаступником останнього є ВАТ «Росава», отож обидва підприємства (ПАТ «Техмашремонт» і ВАТ «Росава») є правонаступниками прав та обов'язків, які належали відповідно ВО «Білоцерківщина» - після виділу з нього Білоцерківського орендного підприємства, та новоутвореній юридичні - Білоцерківському орендному підприємству.

З огляду на наведене вище правильними є висновки судів про те, що ПАТ «Техмашремонт» не є правонаступником ВО «Білоцерківшина». Таким правонаступником є ВАТ «Росава», але в обсязі тих прав і обов'язків, які належать юридичній особі після того, як з неї було здійснено виділ. Звідси висновується, що ВАТ «Росава» не може відповідати за зобов'язаннями новоутвореної (шляхом виділу) юридичної особи. Орендне ремонтне підприємство утворено шляхом виділу з ВО «Білоцерківшина», відповідно воно створено на базі переданого йому майна від юридичної особи, з якої здійснено виділ. Після його реєстрації як юридичної особи (27 листопада 1990 року) таке підприємство є самостійним учасником правовідносин, у тому числі за зобов'язаннями перед Пенсійним фондом.

З урахуванням положень статті 5 чинного на той час Закону СРСР від 4 червня 1990 року № 1529 «Про підприємства в СРСР» Білоцерківське орендне підприємство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації, тобто з 27 листопада 1990 року.

За змістом пункту 6.2 Інструкції № 21-1 підприємства покривають витрати на виплату і доставку пільгових пенсій пропорційно стажу роботи пенсіонера, набутого на цьому підприємстві. При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі, а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах.

У зв'язку з цим суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи документів (трудових книжок пенсіонерів, вказаних у розрахунках Управління ПФУ, протоколів про призначення пенсій, довідок про підтвердження їхнього стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах) з'ясував, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7 при прийнятті рішення про призначення пенсії на пільгових умовах враховано періоди їхньої роботи на відповідних посадах в Білоцерківському орендному ремонтному підприємстві починаючи з 27 листопада 1990 року, тобто з дати створення зазначеного підприємства, яке згодом перетворено у ВАТ «Техмашремонт».

Отож правильним є висновок суду першої інстанції про те, що Товариство як правонаступник Білоцерківського орендного ремонтного підприємства зобов'язане відшкодовувати Пенсійному фонду витрати на виплату пільгових пенсій пропорційно до стажу (який для цього Товариства враховується в повному обсязі), набутого зазначеними вище пенсіонерами за час роботи як на ВАТ «Техмашремонт», так і на Білоцерківському орендному ремонтному підприємстві.

Стосовно пенсіонерів, чий стаж роботи охоплює період роботи до 27 листопада 1990 року, то обов'язок по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку їм пільгових пенсій покладається, поряд з Товариством, також і на ВАТ «Росава» як правонаступника ВО «Білоцерківщина» - пропорційно до набутого на кожному з підприємстві стажу роботи, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах.

До такого висновку дійшов суд першої інстанції, дослідивши докази стосовно призначення пенсій ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 Оскільки у розрахунках, виставлених Товариству, частку останнього у відшкодуванні витрат Пенсійного фонду визначено виходячи з усього стажу зазначених вище пенсіонерів, є підстави погодитися з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. Усунути виявлену неточність у розрахунках суд самостійно не може, позаяк це буде втручанням у компетенцію Управління ПФУ, до повноважень якого віднесено визначення частки окремого підприємства у відшкодуванні витрат Пенсійного фонду на виплату пільгових пенсій.

Стосовно вимог про відшкодування витрат на виплату пільгових пенсій ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_17, то оскільки позивач, як відзначив суд першої інстанції, не надав документів на підтвердження стажу їхньої роботи, що дає право на отримання пенсій на пільгових умовах (зокрема трудових книжок, протоколів про призначення пенсій, довідок про підтвердження стажу), то питання про наявність саме у Товариства обов'язку відшкодовувати витрати Пенсійного фонду на виплату пільгових пенсій цим особам залишилось непідтвердженим. У зв'язку з цим є підстави погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності зазначених вище документів позовні вимоги Управління ПФУ в цій частині є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на виплату пільгових пенсій ОСОБА_19, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9П не врахував обставин, про які зазначено вище. Зокрема, цей суд, обґрунтовуючи свою позицію посилається на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року у справі № 810/5366/13, якою встановлено безпідставність включення до розрахунків витрат на виплату пенсії переліченим особам. Водночас, як уже зазначено вище, у цій справі необхідним є з'ясувати належного платника спірних витрат. Як видно зі змісту постанови суду апеляційної інстанції, цей суд не досліджував питання про те, на яких підприємствах зазначені вище особи здобули пільговий стаж, що є необхідною умовою для визначення належного платника фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на підставі пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Стосовно висновку апеляційного суду про те, що ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_24, ОСОБА_15 і ОСОБА_17 не працювали на підприємствах, правонаступником яких є відповідач, то такий, судячи зі змісту постанови, ґрунтується на наявності у їхніх трудових книжках запису про роботу у відповідному структурному підрозділі Білоцерківського виробничого об'єднання шин і гумо-азбестових виробів, правонаступником якого є ВАТ «Росава». Помилковість, на думку колегії суддів, такого висновку апеляційного суду полягає у тому, що окрім як на Білоцерківському виробничому об'єднанні шин і гумо-азбестових виробів (згодом - ВО «Білоцерківщина») такі особи як ОСОБА_14, ОСОБА_25, ОСОБА_15 згодом працювали на Білоцерківському орендному ремонтному підприємстві, правонаступником якого є ВАТ «Техмашремонт». На цю обставину звернув увагу суд першої інстанції, який теж відмовив у задоволенні позовних вимог стосовно відшкодування витрат на виплату пільгових пенсій цим трьом особам, позаяк їхній стаж є сукупним і обов'язок підприємства відшкодовувати витрати Пенсійного фонду залежить від стажу особи, набутого на конкретному підприємстві. Стосовно ОСОБА_10, то тут суд першої інстанції з'ясував, що при призначенні йому пільгової пенсії за списком № 1 до пільгового стажу зараховано період його роботи на ВАТ «Техмашремонт» з 10 червня 1993 року по 10 січня 19995 року і до відшкодування відповідачу виставлено витрати в частині, що пропорційна цьому стажу. Щодо ОСОБА_17, то висновки суду апеляційної інстанції про місце його роботи не містять доказового підтвердження, позаяк суд першої інстанції констатував, що позивач не надав документів з матеріалів пенсійної справи цієї особи, а суд апеляційної інстанції зазначеного факту не досліджував.

На думку колегії суддів, мотиви, якими керувався апеляційний суд, залишаючи поза увагою усі ті докази, якими сторони доводять обґрунтованість позовних вимог і заперечень є необґрунтованими, відтак висновок цього суду про безпідставність позовних вимог в в повному обсязі є помилковим.

Відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що законною і обґрунтованою є постанова суду першої інстанцій, яку апеляційний суд скасував помилково.

Керуючись статтями 159, 167, 221, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Біла Церква Київської області задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року в цій справі скасувати і залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 9 червня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді В.Ф. Мороз

Т.Г. Стрелець