Справа № 826/26121/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О. Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року Підприємство з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.», звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, № від 26.10.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Підприємство з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено планову виїзну перевірку Підприємства з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом (з урахування листа від 21.10.2015 №22799/10/26-53-22-02 «Про розгляд заперечення») було виявлено такі порушення положень податкового законодавства:

1) підпунктів 14.1.36, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14, підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39, пунктів 135.1, 135.2 статті 135, пункту 137.10 статті 137 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 109 552,00 грн., у тому числі за ІІІ квартал 2012 року на суму 138 297,00 грн.; за IV квартал 2012 року на суму 66 447,00 грн., за 2013 рік на суму 417 998,00 грн., за 2014 рік на суму 486 810,00 грн.;

2) підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого:

а) занижено податок на додану вартість на загальну суму 54 531,00 грн., у тому числі за лютий 2014 року на суму 54 531,00 грн.;

б) завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів (рядок 23.2 податкової декларації з ПДВ) на загальну суму 269 044,00 грн., у тому числі: за червень 2014 року на суму 54 649,00 грн.; за липень 2014 року на суму 22 511,00 грн.; за серпень 2014 року на суму 15 302,00 грн., за вересень 2014 року на суму 32 206,00 грн.; за листопад 2014 року на суму 30 348,00 грн.; за грудень 2014 року на суму 114 028,00 грн.;

в) завищено залишок від'ємного значення з ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 податкової декларації з ПДВ) на загальну суму 123 146,00 грн., у тому числі за грудень 2014 року на суму 123 146,00 грн.;

3) вимог Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з ним податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, а саме: підприємством не відображались відомості про нараховані та виплачені суми доходів по приватним підприємцям за ознакою « 157».

За результатами вказаної перевірки, Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 05.10.2015 №1172/26-53-22-02/24588162 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.10.2015:

1) №, яким Підприємству з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, за основних платежем у розмірі 1 109 552,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 277 388,00 грн.;

2) №, яким Підприємству з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 54 351,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 27 265,00 грн.;

3) №, яким Підприємству з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 269 044,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 134 522,00 грн.;

4) №, яким Підприємству з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 123 146,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеними діями відповідача, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки товариством було порушено вимоги податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), безоплатно наданими товарами, роботами, послугами є: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, встановлено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно з підпунктом 153.2.1 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України, дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Підпунктом 153.2.3 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України визначено, що положення підпункту поширюються також на операції з особами, які не є платниками цього податку або сплачують податок за іншими ставками, ніж платник податку на прибуток.

Дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань (пункт 135.4 статті 135 Податкового кодексу України).

Дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг (пункт 137.1 статті 137 Податкового кодексу України).

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 135.2 статті 135 Податкового кодексу України).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

У свою чергу, згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

При цьому, відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

База оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених платником на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів/послуг згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з договором про надання послуг від 04.01.2010 №04-01/1, укладеного між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аутсорсингова компанія «Фарм Рост» (виконавець), замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати на користь замовника послуги зі сприяння продажу продуктів замовника, а також складання та відправлення замовнику місячних звітів, а замовник зобов'язується виплачувати винагороду. Здійснення фінансово-господарських операцій на підставі цього договору відображено актами прийому-передачі рекламних матеріалів, наказами замовника про передачу товарів у рамках акції в Україні від імені компанії «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» спеціальних зразків продукції, рекламних та інформаційних матеріалів з метою подальшого ознайомлення та популяризації серед споживачів на загальну суму 9 736 983,08 грн. (у тому числі ПДВ 1 622830,53 грн.).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аутсорсингова компанія «Фарм Рост» вказані рекламні матеріали (зразки) передавали в стоматологічні поліклініки лікарям стоматологам для безоплатної роздачі в рекламних цілях. При реалізації товарів, робіт, послуг, нижче собівартості відсутня економічна доцільність.

З огляду на зазначене державною податковою інспекцією у Дніпровському районі головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві зроблено висновок про те, що витрати підприємства на оплату отриманих товарів (робіт, послуг) не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та не пов'язані з господарською діяльністю, а тому не підлягають включенню до складу витрат та податкового кредиту за перевіряємий період, що призвело до заниження доходів від операцій з безоплатної роздачі товарів та податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Так, згідно з наявною у матеріалах справи копією договору про надання послуг від 04.01.2010 №04-01/1, на підставі цього договору замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати на користь замовника послуги зі сприяння продажу продуктів замовника, а також складання та відправлення замовнику місячних звітів, а замовник зобов'язується виплачувати винагороду.

Основні послуги будуть надаватись виконавцем шляхом виконання інформаційних візитів до лікарських установ (пункт 2.2 договору).

У ході інформаційних візитів медичні представники будуть, згідно з інструкціями замовника, виконувати завдання, що полягають у роздачі рекламних матеріалів замовника, зразків продукції, що реалізується замовником (пункт 2.4.1 договору).

Передача замовником виконавцю рекламних та інформаційних матеріалів замовника, зразків продукції, яка реалізується замовником для їх роздачі, згідно з умовами цього договору, здійснюється за актами прийому-передачі. За результатами роздачі зазначених рекламних та інформаційних матеріалів замовника, зразків продукції, яка реалізується замовником, виконавець надає замовнику звіт про результати такої роздачі. При цьому, всі податки або інші обов'язкові платежі, пов'язані з такою роздачею, підлягають оплаті замовником (пункт 3.7 договору).

У відповідності до наявних у матеріалах справи копій актів прийому-передачі рекламних матеріалів, позивач передавав у перевіряємому періоді Товариству з обмеженою відповідальністю «Аутсорсингова компанія «Фарм Рост» на виконання умов договору про надання послуг від 04.01.2010 №04-01/1 рекламні матеріали у вигляді продукції (до прикладу ЗП «Сенсодин Швидка Дія» 20 мл, ЗП «Пародонтакс Фтор» 20 мл, З/кр Корега без смаку 15 гр) для безоплатної роздачі.

Необхідно зауважити, що передані позивачем рекламні матеріали у вигляді продукції (зубна паста вагою 20 грам та зубний крем вагою 15 грам) можуть бути використані в комерційних цілях і і є товаром який має самостійну споживчу цінність.

Отже доказами наявними у матеріалах справи підтверджений факт безоплатної передачі позивачем товарів, які мають самостійну споживчу цінність та можуть використовуватись як окрема одиниця в комерційних цілях.

Також матеріалами справи підтверджений факт безоплатної передачі позивачем товарів, що є свідченням відсутності підтвердження у позивача економічної причини (ділової мети) за результатами такої передачі товарів, відтак, Підприємством з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» за результатами досліджуваних фінансово-господарських операцій занижено дохід (внаслідок безпідставного включення до витрат коштів на придбання у подальшому безоплатно переданих товарів) та на підставі цього платником податків безпідставно зменшено власне зобов'язання з податку на додану вартість, збільшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість та збільшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що товариством було порушено вимоги податкового законодавства та відповідно відповідачем було правомірно прийняті податкові повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, доданих сторонами пояснень та розрахунків, вартість безоплатно розповсюджених товарів було розраховано та здійснено з собівартості їх придбання зафіксованої відповідно до укладених договорів про надання послуг, актів прийому-передачі тощо.

Господарським кодексом України визначено, що ціна - це грошова сума, яку одна сторона сплачує іншій за надану річ, товари, послуги, роботи.

Згідно зі статті 6 Закону України «Про ціни і ціноутворення» та частини 3 статті 189 Господарського кодексу України існують три види цін: вільні; державні фіксовані ціни; регульовані ціни.

Державні фіксовані ціни є обов'язковими для сторін і визначаються у конкретній сумі державними органами. Регульовані ціни визначають як державні органи, так і органи місцевого самоврядування, обмежуються вони вказівкою на граничний розмір, або на коефіцієнт до ціни, або на рівень рентабельності, який не може бути перевищений. За порушення державних фіксованих та регульованих цін встановлені відповідні санкції (ст. 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

В усіх інших випадках сторони можуть встановлювати ціни на товари, роботи, послуги самостійно, за погодженням між собою. Ціна може визначатися безпосередньо в договорі або в додатках до нього (специфікації, кошторис).

Враховуючи викладене колегія суддів частково погоджується з твердженнями апелянта про недоцільність застосування судом першої інстанції поняття звичайної ціни до спірних правовідносин та вважає за необхідне зауважити, що суд першої інстанції помилково застосував до зазначених правовідносин поняття звичайної ціни, оскільки в зазначеному випадку мало місце договірної ціни.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даних правовідносинах була договірна ціна визначена в договорах, додаткових договорах про надання послуг, актах прийому-передачі товарів та звітах.

Відповідно до частини 2 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Посилання апелянта на неправомірність дій податкового органу з огляду на те, що вказані витрати включаються до витрат операційної діяльності, визначені підпунктом 138.10.3 пункту 138 статті 138 Податкового кодексу України колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Пунктом «г» підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат включаються, зокрема, витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у тому числі, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14,1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодекс.

Таким чином, оскільки господарська операція передбачає отримання доходу, а в межах здійснених позивачем операції доходу не передбачено, тому зазначена господарська операція є операцією про безоплатне постачання товару та відповідно не передбачає можливості формування витрат податкового кредиту.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки товариством було порушено вимоги податкового законодавства та відповідно відповідачем було правомірно прийняті податкові повідомлення-рішення.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявниками в апеляційних скаргах були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Підприємства з 100% іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Глаксосмітклайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 28 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Лічевецький І.О.