Справа № 826/2571/16
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2571/16 Головуючий у 1-й інстанції: Смолій І.В. Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Астрал-Сервіс" до державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 липня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 15.06.2015 року по 24.07.2015 року податковим органом проведено планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства-за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

За результатами даної перевірки було складено акт № 3246/26-56-22-02-03/32853304 від 31.07.2015 року, з висновками якого позивач не погодився та направив заперечення від 18.08.2015 року № 01-18/08/2015, з доповненнями до них від 25.08.2015 року № 01-25/08/2015.

За результатами розгляду даних заперечень (та доповнень до них) податковий орган повідомив позивача про відмову у задоволенні заперечень на вказаний акт перевірки та залишення його висновків без змін.

Податковим органом було направлено податкові повідомлення-рішення від 28.08.2015 року: -№ (форма "Р") про збільшення податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 70 483 грн. - за основним платежем та 17 621 грн. - за штрафними санкціями; № (форма "П") про зменшення суми від'ємного значення об'єктів оподаткування з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2 497 764 грн.; № (форми "Р") про збільшення податкового зобов'язання з податку на подану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 571 182 грн. - за основним платежем та 142 795,50 грн. - штрафних санкцій.

Позивачем оскаржено в адміністративному порядку вищезазначені податкові повідомлення-рішення.

За результатами розгляду даних податкових повідомлень-рішень Головним управлінням ДФС у м. Києві рішенням від 09.11.2015 року № 13030/10/26-15-10-08-16 залишено оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін, а первинну скаргу ТОВ "Астрал-Сервіс" - без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його необґрунтованим, воно було оскаржене до Державної фіскальної служби України (подана скарга ТОВ "Астрал-Сервіс" від 17.11.2015 року № 04-17-11-15-Ск).

В процесі розгляду цієї скарги Державною фіскальною службою України було прийнято рішення про необхідність проведення документальної позапланової перевірки ТОВ "Астрал-Сервіс" з питань дотримання податкового законодавства, що стали предметом оскарження в повторній скарзі щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Рутмарт" та ПП "Плас-Сервіс" (лист ДФС України від 23.12.2015 року № 27495/6/99-99-10-01-01-25).

Результатом вказаної перевірки стала довідка ГУ ДФС у м. Києві від 05.01.2016 року № 1/26-15-12-02-03/32853304 за висновками якої не встановлено порушень з питання взаємовідносин ТОВ "Астрал-Сервіс" та ТОВ "Рутмарт", ПП "Плас Сервіс" в частині оформлення первинних документів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

Рішенням про результати розгляду скарги від 14.01.2016 року № 499/6/99-99-10-01-01-25 (вх. ДФС № 33209/6 від 17.11.2015р.) ДФС України скасувало податкові повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.08.2015 року № , № № в частині взаємовідносин ТОВ "Астрал-Сервіс" з ТОВ "Рутмарт" та ПП "Плас-Сервіс" та у відповідній частині штрафні санкції та у зазначеній частині рішення прийняте за розглядом первинної скарги.

Таким чином, на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом спірними залишаються податкові зобов'язання за податковими повідомленнями-рішеннями віл 28.08.2015 року: № (форма "Р") про збільшення податкового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 50 800 грн. - за основним платежем та 12 700 грн. - за штрафними санкціями; № (форма "П") про зменшення суми від'ємного значення об'єктів оподаткування з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 306 120 грн.; № (форми "Р") про збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 112 133 грн. - за основним платежем та 28 033 грн. - штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ТОВ "Ріал Проперті" було укладено договір поставки товару № 02-01/01/13-П від 01.01.2013 року з додатковою угодою № І (т. 1, а.с. 35-39).

На виконання укладеного договору ТОВ "Ріал Проперті" позивачу виписано видаткові накладні за період січень-грудень 2013 року (т.1, а.с. 41-137) та за період січень-грудень 2014 року (т.1, а.с. 137-224); також контрагентом ТОВ "Ріал Проперті" позивачу виписано податкові накладні за перевіряємий період (т.1, а.с. 225-250, т.2, а.с. 1-153).

Виконання умов договору підтверджується копіями платіжних доручень (т. 3, а.с. 68-135).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України (на час формування спірних сум валових витрат), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. При цьому, відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК України, під собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу розуміються витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

При цьому, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

В контексті наведеного, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України передбачено, що дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

У той же час, згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг .

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ПК України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вищевикладених положень вбачається, що формування податкового кредиту є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент здійснення вказаних правовідносин, контрагент позивача був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як платник податку та йому присвоєно індивідуальний податковий номер.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесені відповідні зміни.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем були реально здійснені та фактично виконані господарські операції по взаємовідносинах з контрагентом, який на момент здійснення господарської діяльності був зареєстрований як платник податку на додану вартість, то податкові повідомлення-рішення винесені податковим органом безпідставно та необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено 04 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Літвіна Н. М.

Ганечко О.М.