Справа № 816/1490/16
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 р.Справа № 816/1490/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2017р. по справі № 816/1490/16

за позовом Головного управління ДФС у Полтавській області

до ОСОБА_1 треті особи Полтавська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Полтавська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - Полтавська ОДПІ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за відповідачем числиться податковий борг, який виник внаслідок несплати узгодженого грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб. У зв'язку з несплатою відповідачем суми боргу добровільно, позивач просив стягнути даний борг в судовому порядку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.017р. адміністративний позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) на розрахунковий рахунок: 0332, код платежу: 18011000, отримувач : ГУ ДКС України в Полтавській області, код банку одержувача: 37464450, МФО: 831019.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції фізичною особою ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що дана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне. Вказує, що приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Вказує, що відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Зазначає, що пунктом 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. При цьому згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборі а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України. Згідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні податки та збори. Зазначає, що пп.10.1.1 п. 10.1 та п. 10. Податкового кодексу України відносить до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку. Вказує, що відповідно до п. 5 р. XIX «Прикінцеві положення» ПКУ органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом. Так, з наведеного вище вбачається, що безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. Отже, Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. А, власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - це є компетенцією відповідних місцевих рад. Зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Зазначає, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Як було зазначено раніше, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", ухвалений 28.12.2014 року, тобто після 15.07.2014 року, а транспортний податок установлено Новосанжарською селищною радою Полтавської області рішенням 46 сесії 6 скликання "Про транспортний податок" - 29.01.2015 року, то застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. Зазначає, що в силу положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" врахування у контексті розгляду даної справи висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі "Щокін проти України" та від 07.07.2011 року у справі "Серков проти України" в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб. Враховуюче вищевикладене апелянтом, що визначення йому суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000, 00 грн. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним. Постанова отримана ним - 21.06.2017 року. Враховуюче вищевикладене, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2017 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), зареєстрований та перебуває на податковому обліку в Полтавській ОДПІ, як платник податків.

Відповідно до розрахунку суми боргу за відповідачем числиться податковий борг з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Згідно п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наявною в матеріалах справи копією облікової картки приватного транспортного засобу, за позивачем зареєстровано право власності на транспортний засіб - легковий автомобіль TOYOTA HIGHLANDER 3,5 L, 2010 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 см3 (а.с. 9).

Новосанжарським відділенням Полтавської ОДПІ сформовано та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 №3-16, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання за платежем 18011000 "Транспортний податок з фізичних осіб" за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн (а.с. 30).

Дане податкове повідомлення-рішення на адресу позивача направлено поштою та повернуте управлінням поштового зв'язку з позначкою за терміном зберігання.

ОСОБА_1 не погодився із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, у зв'язку з чим звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Новосанжарського відділення Полтавської ОДПІ, Полтавської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 №3-16.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2016 у справі №816/1949/16 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Новосанжарського відділення Полтавської ОДПІ, Полтавської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015 №3-16.

Проте, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 у справі №816/1949/16 скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2016. Прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1.

Таким чином, вищезазначеним судовим рішенням встановлено законність та обґрунтованість податкового повідомлення рішення від 19.06.2015 №3-16.

За приписами ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказані обставини для суду є преюдиційним, в розумінні ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки набрання законної сили судовим рішенням, а саме, постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для усіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових та службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили в одній адміністративній справі, не можуть оспорюватись в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

За змістом абзацу четвертого пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу (надалі - ПК) України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З матеріалів справи встановлено, що судове рішення за результатами оскарження податкового повідомлення-рішення набрало законної сили, тому визначене спірним податковим повідомленням-рішенням грошове зобов'язання вважається узгодженими і на даний час набуло статусу податкового боргу.

Відповідно до абзацу другого пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Оскільки, грошове зобов'язання відповідача з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн. вважається узгодженим та у встановлені законом строки ОСОБА_1 не було сплачене, тому дана сума набула статусу податкового боргу.

У відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень частини першої статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Встановлено, що на виконання вищезазначених норм контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми "Ф" від 27.10.2015 №381-23 на загальну суму податкового боргу за узгодженим податковим зобов'язанням у розмірі 25 000,00 грн., яка не вручена відповідачу. До контролюючого органу повернувся конверт, направлений на адресу відповідача, з відміткою засобу поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 12).

Доказів оскарження вказаної вимоги сторонами не надано.

Згідно відомостей з витягу інтегрованої картки ОСОБА_1 за останнім числиться податковий борг з транспортного податку з фізичних осіб, який станом на момент розгляду справи становить 31 295,12 грн., 25 000,00 грн. з яких позивач просить стягнути в судовому порядку (а.с. 85).

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З огляду на вищевикладене суд знаходить доведеним факт наявності у відповідача податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням з транспортного податку з фізичних осіб.

Заперечень щодо процедури стягнення боргу відповідачем не заявлено.

В апеляційній скарзі позивачем фактично виражено не згоду з винесеним Новосанжарським відділенням Полтавської ОДПІ податковим повідомленням-рішенням від 19.06.2015 №3-16, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання у розмірі 25000,00 грн.

Проте колегія суддів зазначає, що законність прийнятого податкового повідомленні - рішення встановлена рішеннями суду, які набрали законної сили .

Факт оскарження рішення до Вищого адміністративного суду України в касаційному порядку не впливає на процедуру стягнення податкового боргу. Оскільки рішення є таким, що не набрало законної сили.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ухвалення рішення про відкриття касаційного провадження виконання рішення суду не зупиняє.

Колегія суддів зазначає, що незгода позивача з рішенням про стягнення податкового боргу у розмірі 25 000,00 грн., в разі майбутнього скасування рішення судом касаційної інстанції, може бути підставою для подачі заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами згідно ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.06.2017р. по справі № 816/1490/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.