Справа № 489/2361/17
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 р. м.ОдесаСправа № 489/2361/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача - Косцової І.П.

суддів - Кравченка К.В.

- Лук'янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо невиплати за період з 01.06.2015 року по 2.10.2016 року призначеної пенсії за віком, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити вказану пенсію.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відмова відповідача у виплаті призначеної пенсії за вказаний вище період є протиправною, оскільки її виплата була зупинена безпідставно.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що з 01.04.2015 року набрали чинності встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року обмеження щодо виплати призначених пенсій особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених, в тому числі, Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки позивач у період з 01.06.2015 року по 02.10.2016 року працював на посаді судді, виплата призначеної їй пенсії тимчасово не проводилась. Крім того, позивачем пропущено строки звернення з адміністративним позовом.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України, у зв'язку із відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 03.02.2012 року ОСОБА_2, яка одночасно займала посаду судді Господарського суду Миколаївської області, призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.

06 квітня 2015 року її переведено на пенсію за віком, згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року.

01 квітня 2015 року позивачу, як працюючому пенсіонеру, тимчасово зупинено виплату раніше призначеної пенсії у зв'язку із внесенням змін до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

02 жовтня 2015 року ОСОБА_2 поновлено виплату пенсії у зв'язку з встановленням їй другої групи інвалідності.

13 квітня 2017 року позивач звернулась до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області із заявою про виплату тимчасово невиплаченої у період з 1.06.2015 року по 02.10.2015 року пенсії, проте листом від 03.05.2017 року за №84-Д-01 була повідомлена про відсутність правових підстав для такої виплати, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у виплаті пенсії за вислугою років за вищевказаний період є протиправною, а отже Пенсійний фонд зобов'язаний виплатити позивачу невиплачену частину пенсії.

Судова колегія вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, з огляду на наступне.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV ( далі - Закон № 1058-IV) та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу», а відтак, з 01.06.2015 року відповідач мав обов'язок поновити виплату пенсії позивачеві, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу".

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року (справа № 333/6710/15-а).

Щодо посилань апелянта на пропуск позивачем строків звернення до суду з позовом судова колегія зазначає наступне.

Згідно з частин 1,2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведеної статті закону дає підстави для висновку, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах строку звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку з дня, коли особі стало відомо про порушення свої прав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 квітня 2017 року позивач зверталась до управління УПФУ з заявою про виплату невиплаченої у період з 01.06.2015 року по 02.10.2015 року пенсії, проте 03 травня 2017 року їй було відмовлено у її задоволенні, тобто фактично позивачу стало відомо про порушення своїх прав у травні 2017 року, а отже позов подано позивачем в межах визначених ст. 99 КАС України строків.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний суд України у постанові від 15 грудня 2015 року по справі № 21-4289а15.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином з'ясовані всі обставини справи, їм надано правильну юридичну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду, не встановлено. Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: К.В. Кравчкенко

О.В. Лук'янчук.