Справа № 801/9194/13-а
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м.Київ №801/9194/13-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., суддів Панової Г.В., Панченко Н.Д., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадженняадміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення недоотриманої грошової допомоги,

Суть спору: у вересні 2013 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі-відповідач) про стягнення недоотриманої грошової допомоги у розмірі 123600,96 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 9 жовтня 2013 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 9 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.05.2017 касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 9 жовтня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року - скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій - направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

08.06.2017 відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII матеріали адміністративної справи №801/9194/13-а надійшли до Київського окружного адміністративного суду.

У результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №801/9194/13-а передана на розгляд судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2017 прийнято адміністративну справу №801/9194/13-а до провадження Київського окружного адміністративного суду та призначено справу до судового розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що наказом Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Автономній Республіці Крим №86 від 30.08.2011 його було звільнено з посади заступника начальника центру з питань збору, обробки інформації та підготовки даних оперативно-координаційного центру Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Автономній Республіці Крим за п.99 пп.3 (за станом здоровя) Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту (за станом здоровя). Позивач вказав на те, що йому як особі, яка має інвалідність ІІ групи, була призначена та виплачена одноразова грошова допомога у разі інвалідності осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту у розмірі 52962,00 грн. Проте, на думку позивача, відповідачем було невірно визначено розмір одноразової грошової допомоги, оскільки вона була розрахована, виходячи із розміру грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, ОСОБА_1 на момент його звільнення з відповідної посади.

Позивач зауважив, що виходячи із положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністерства України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з таких частин: посадовий оклад; оклад за військовим (спеціальним) званням; щомісячні підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Позивач вважає, що розмір його одноразової допомоги мав бути визначений із урахуванням всіх складових грошового забезпечення на момент його звільнення з посади та становити 176562,96 грн. У звязку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача недоотриману одноразову грошову допомогу у розмірі 123600,96 грн. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що сума одноразової грошової допомоги, яка була виплачена ОСОБА_1 у розмірі 52962,00 грн., була розрахована, виходячи із розміру грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, позивача на момент його звільнення з посади, що відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, відповідач зауважив, що посилання позивача на необхідність застосування Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині врахування складових грошового забезпечення під час розрахунку суми одноразової грошової допомоги є помилковим, оскільки вказаний нормативно-правовий акт регулює порядок проходження військової служби, а не служби цивільного захисту.

25.09.2017 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 19.09.2017 про здійснення розгляду справи за його відсутності.

Також 25.09.2017 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно із ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що учасники судового процесу були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду, та приймаючи до уваги заявлені сторонами клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив військову службу в Головному управлінні Міністерства надзвичайних ситуацій України в Автономній Республіці Крим на посаді заступника начальника центру з питань збору, обробки інформації та підготовки даних оперативно-координаційного центру Головного управління МНС.

Наказом №86 від 30.08.2011 позивач був звільнений зі служби за пунктом 99 підпунктом 3 (за станом здоров'я) Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту (т.1, а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу була присвоєна ІІ група інвалідності (причина інвалідності: захворювання пов'язано з проходженням військової служби), що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 24.05.2012 серія КР-10 №005997 (т.1, а.с.27).

Згідно із витягом з протоколу №737 від 14.06.2012 засідань Центральної лікарсько-експертної комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв захворювання підполковника служби центру звязку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2: «Гіпертонічна енцефалопатія (дисметаболічна дисциркуляторна), ІІІ стадія, стійкий цефалгічний і вестибулоатактичний синдром, діенцефальна недостатність ІІ ст.Церебральний атеросклероз.Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, гіпертрофія лівого шлуночка, ангіопатія сітківки, серцева недостатність І ст. зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка, ІІ ФК; Остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного відділу хребта, порушення функції хребта ІІ ст. Післятравматичний (1996 р.). патело-феморальний артроз, деформуючий артрозо-артрит лівого колінного суглобу І-ІІ стадії, порушення функції лівого колінного суглобу І-ІІ ст. Ожиріння ІІ ст.Сечокамяна хвороба. Хронічний пієлонефрит.Нефроптоз зправа 1 ст.Хронічна ниркова недостатність 0 ст.», повязані з проходженням військової служби (т.1, а.с.42).

Відповідно до витягу з протоколу №8 від 03.12.2012 засідання комісії з призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту вирішено згідно з пп.2 п.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, затвердженого Постановою КМ України від 11.07.2007 №908, виплатити інваліду ІІ групи ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у сумі 52962,00 грн. (т.1, а.с.26).

Судом встановлено, що вищевказана сума грошових коштів була виплачена позивачу, про що свідчить платіжне доручення №1283 від 11.12.2012 на суму 52962,00 грн. (т.1, а.с.49).

Не погоджуючись з розміром виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення грошових коштів, з приводу чого суд зазначає наступне.

На час виникнення спірних відносин правові та організаційні засади у сфері цивільного захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та військового характеру, повноваження органів виконавчої влади та інших органів управління, порядок створення і застосування сил, їх комплектування, проходження служби, а також гарантії соціального і правового захисту особового складу органів та підрозділів цивільного захисту визначались Законом України «Про правові засади цивільного захисту» від 24.06.2004 №1859-VI (далі Закон №1859). Відповідно до ст.1 Закону №1859 служба цивільного захисту - державна служба особливого характеру, пов'язана із забезпеченням пожежної безпеки, запобіганням і реагуванням на інші надзвичайні ситуації техногенного, природного та військового характеру, ліквідацією їх наслідків, захистом населення і територій від їх негативного впливу. Розділом VIII Закону №1859 передбачений соціальний і правовий захист осіб рядового і начальницького складу та працівників органів і підрозділів цивільного захисту та їх пенсійне забезпечення. Так, відповідно до ч.2 ст.56 Закону №1859 у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного особі рядового чи начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту під час виконання службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності особою рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту в період проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст.90 Закону №1859 визначено, що умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної норми Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 11.07.2007 №908, якою затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту (далі-Порядок №908, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку №908 грошова допомога виплачується особам рядового і начальницького складу у разі настання інвалідності в період проходження служби та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, незалежно від строку, який минув після звільнення із служби, у розмірі:

48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Згідно із п.3 Порядку №908 розмір одноразової грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення (посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. N 1294 (Офіційний вісник України, 2007р., N86, ст.3148)) за останньою посадою, яку займала особа рядового або начальницького складу на день втрати працездатності, а особа, звільнена із служби, - на день звільнення.

Так, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 3 вказаної Постанови затверджено схеми посадових окладів осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту за основними типовими посадами (Додаток 16 до Постанови).

Аналогічне за змістом положення закріплене в пп.1.3 п.1 Інструкції про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства з надзвичайних ситуацій України від 10.06.2008 №447, яка була прийнята на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

Отже, нормами законодавства, які були чинні на момент виникнення спірних відносин, було встановлено право осіб рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі настання у особи рядового чи начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, пов'язаного з виконанням службових обов'язків.

Так, зокрема, розмір одноразової грошової допомоги для особи, яка є інвалідом ІІ групи, становить 42 місячного грошового забезпечення.

Як вже встановлено судом, комісією з призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту було прийнято рішення, оформлене протоколом №8 від 03.12.2012, яким позивачу як інваліду ІІ групи призначено до виплати одноразову грошову допомогу у сумі 52962,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума грошових коштів була виплачена позивачу.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що відповідачем було невірно визначено розмір грошового забезпечення, оскільки воно було розраховано виключно з урахуванням розміру посадового окладу позивача на момент його звільнення з відповідної посади, у той час як в силу положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністерства України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» №1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з таких частин: посадовий оклад; оклад за військовим (спеціальним) званням; щомісячні підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення. У звязку з цим, позивач вважає, що під час розрахунку одноразової грошової допомоги мали бути враховані всі складові його грошового забезпечення.

Вищий адміністративний суд України, скасовуючи Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 09.10.2013 та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 та направляючи на новий розгляд дану справу, зазначив про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належної уваги тому, що частина 2 статті 56 Закону № 1859-IV та пункт 3 Порядку № 908 по-різному визначають складові грошового забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги.

Також колегією суддів було зазначено, що судами не було проаналізовано частину 2 статті 56 Закону № 1859-IV та пункт 3 Порядку № 908 з урахуванням вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та не встановлено, з яких саме складових визначався розмір його грошового забезпечення.

Як зазначено вище, в силу положень пп.2 п.2 Порядку №908 грошова допомога виплачується особам рядового і начальницького складу у разі настання інвалідності в період проходження служби та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, незалежно від строку, який минув після звільнення із служби, у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Пунктом 3 Порядку №908 встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення (посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. N 1294 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 86, ст. 3148)) за останньою посадою, яку займала особа рядового або начальницького складу на день втрати працездатності, а особа, звільнена із служби, - на день звільнення.

При цьому відповідно до ч.2 ст. 90 Закону № 1859 умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, зі змісту вищенаведених норм законодавства вбачається, що розрахунковою величиною при визначенні розміру грошової допомоги, яка підлягає виплаті у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного особі з особового складу органів чи підрозділів цивільного захисту, є саме посадовий оклад за останньою посадою, яку займала така особа, схема із розмірами якого затверджена постановою № 1294.

Норми спеціального Закону №1859 не визначають складові грошового забезпечення, як в цілому, так і для виплати одноразової грошової допомоги, а відсилають до підзаконних актів Кабінету Міністрів України.

Зокрема, Порядком №908 конкретизовано умови розрахунку розмірів одноразової грошової допомоги, а саме визначено посадовий оклад як розрахункову величину при обчисленні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 27.06.2017 (справа №21-1979а16).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що одноразова грошова допомога, у звязку із настанням інвалідності, яка повязана із проходженням служби в органах цивільного захисту, розраховується виходячи із суми грошового забезпечення, зокрема, посадового окладу, за останньою займаною особою посадою.

Судом встановлено, що розмір посадового окладу підполковника цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді заступника начальника центру з питань збору, обробки інформації та підготовки даних оперативно-координаційного центру Головного управління МНС в Автономній Республіці Крим становить 1261,00 грн., що підтверджується грошовим атестатом №71 від 05.09.2011 (т.1, а.с.29), довідкою про грошове забезпечення для перерахування пенсії №140 від 01.04.2012 (т.1, а.с.30) та довідкою про розмір грошового забезпечення підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 (т.1, а.с.43).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 52962,00 грн., яка була розрахована виходячи із розміру посадового окладу позивача у сумі 1261,00 грн. (42 х 1261,00 грн. = 52962,00 грн.).

Отже, враховуючи матеріали справи, а також Положення пп.2 п.2 Порядку №908, суд дійшов висновку про те, що розрахований відповідачем розмір одноразової грошової допомоги, яка була виплачена позивачу, відповідає вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо посилань позивача на необхідність застосування положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 Закон №2011-XII (далі-Закон №2011) під час визначення складових грошового зобовязання, то така позиція є помилковою, з огляду на наступне.

Так, зокрема, Закон №2011 встановлює систему соціального та правового захисту саме військовослужбовців та членів їх сімей.

Дія цього нормативно-правового акту відповідно до статті 3 Закону №2011 (редакція, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) поширюється на:

військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей;

військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Отже, підстав для висновку про поширення положень Закону № 2011 на спірні відносини, які виникли з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності особи начальницького складу служби цивільного захисту, немає, оскільки вказаний нормативно-правовий акт поширюється на осіб, які проходили військову службу, у той час як порядок проходження цивільної служби захисту регулюється нормами спеціального законодавства.

Так, зокрема, аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 27.06.2017 (справа №21-2497а16), який в силу положень ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи встановлені обставини, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Як встановлено судом, відповідач не поніс судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому вони на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О СТ А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Кушнова А.О.

Судді: Панова Г.В.

ОСОБА_2