Справа № 826/2690/16
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2017 року № 826/2690/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Аблова Є.В., Федорчука А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі також позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі також відповідач або МО України), в якому просив суд:

1. Визнати неправомірними дії МО України (в особі Комісії МО України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій) в частині повернення заяви ОСОБА_1 від 01.11.2014 про надання статусу учасника бойових дій та доданих до неї документів на доопрацювання заявнику.

2. Зобов`язати МО України (в особі Комісії МО України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій) розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.11.2014 та додані до неї документи для прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що порушуючи положення статті 19 Конституції України, пунктів 4, 6, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, пункту 10 Наказу МО України від 087.05.2015 № 200, не маючи на те законних повноважень, відповідачем вчинені протиправні дії щодо повернення позивачу на доопрацювання документів по наданню статусу учасника бойових дій, чим порушені його права та законні інтереси як учасника бойових дій.

Відповідач проти позову заперечив, вважаючи доводи позивача такими, що позбавлені фактичного та правового обґрунтування, отже оскаржувані дії є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши у порядку письмового провадження подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно з довідкою Дніпродзержинського об`єднаного міського військового комісаріату від 14.10.2014 № 723, позивач був призваний по мобілізації Дніпродзержинським міським військовим комісаріатом з 17.05.2014 до військової частини № НОМЕР_1 за Указом Президента України № 454/2014 від 06.05.2014.

На виконання наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 27.06.2017 № 37 ОСОБА_1 вибув на бойове завдання для у часті в антитерористичній операції.

Довідками командира військової частини № НОМЕР_1 та військової частини пп НОМЕР_2 від 18.07.2014 № 78 підтверджено, що позивач з 27.06.2014 по 26.08.2014 в складі в/ч пп НОМЕР_2 виконував бойове завдання та брав участь в АТО в Донецькій та Луганській областях.

Згідно з висновком ВЛК ВМКЦ Південного регіону, затвердженого від 26.09.2014 № 688, позивач визнаний обмежено придатним до військової служби (у зв`язку з хворобою, пов`язаною з проходженням військової служби).

Маючи на меті отримання статусу учасника бойових дій, 01.11.2014 позивач звернувся до МО України (міжвідомчої комісії щодо розгляду питань про надання учасникам АТО статусу учасника бойових дій) зі заявою про розгляд питання про надання відповідного статусу, в якій просив розглянути подану заяву та додані до неї документи і передати їх на розгляд до міжвідомчої комісії для прийняття рішення щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

До вказаної заяви позивачем були додані наступні документи: копія паспорту ОСОБА_1 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; копія посвідчення офіцера ОСОБА_1 ; оригінал довідки Дніпродзержинського ОМВК № 723 від 14.10.2014 про мобілізацію ОСОБА_1 до в/ч пп НОМЕР_2 ; нотаріально засвідчена копія довідки в/ч пп НОМЕР_2 про участь ОСОБА_1 в АТО з 27.06.2014 по 26.08.2014; оригінал витягу з наказу по стройовій частині № 37 від 27.06.2014 про направлення ОСОБА_1 для участі в АТО; копія довідки в/ч пп НОМЕР_2 від 18.07.2014 №78 про участь ОСОБА_1 в АТО; копія довідки в/ч пп НОМЕР_2 про призов ОСОБА_1 до складу військової частини; копія свідоцтва про хворобу № 873 від 19.09.2014.

Листом Департаменту кадрової політики МО України від 02.12.2014 № 226/1/5019, за результатом розгляду вищезазначеної заяви, позивача лише було поінформовано про порядок подання та необхідний перелік документів для розгляду міжвідомчою комісією питання про надання статусу учасника бойових дій.

Вважаючи, що заява про надання статусу учасника бойових дій та додані до неї документи не розглянуті відомчою комісією та не передані на розгляд до міжвідомчої комісії ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав до Окружного адміністративного суду міста Києва, який відмовив у задоволенні позовних вимог (адміністративна справа № 826/20594/14). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 зазначене рішення суду першої інстанції скасовано; адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений; визнані неправомірними дії МО України (в особі відомчої комісії) щодо не розгляду заяви про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 від 01.11.2014 та доданих до неї документів та не передачі заяви на розгляд міжвідомчої комісії; зобов`язано МО України (в особі відомчої комісії) подати на розгляд міжвідомчої комісії заяву ОСОБА_1 для прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Листом Департаменту кадрової політики МО України від 02.06.2015 № 226/9/3958 позивача було повідомлено, що його заява разом з документами та копіями вищезазначених судових рішень направлені до створеної при Державній службі України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції міжвідомчої комісії для розгляду та прийняття рішення (вих. № 226/9/3733 від 22.05.2015).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу № 20 від 25.06.2015 засідання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій при Державній службі України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, за результатом розгляду матеріалів щодо надання статусу учасника бойових дій, які надійшли від МО України листом від 22.05.2015 № 226/9/3733 (тобто відносно позивача) одноголосно вирішили відправити матеріали на ОСОБА_1 до відомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій МО України за належністю, у зв`язку з відсутністю спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу № 85 від 17.07.2015 засідання комісії МО України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, за результатом заслуховування справи ОСОБА_2 , у зв`язку з необхідністю направлення запитів до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 для надання довідки, визначеної додатком 1 до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 та до Антитерористичного центру при СБУ про залученні військовослужбовця у складі військової частини до виконання завдань антитерористичної операції, було ухвалено повторно розглянути документи ОСОБА_1 після отримання довідки та витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ.

За даними відповідача, керівництвом Антитерористичного центру при СБУ підтверджено участь ОСОБА_1 в АТО у складі військової частини-польова пошта НОМЕР_2 . Разом з тим, командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 надано доповідь заступнику Міністра оборони України-керівнику апарату-Голові комісії МО України (від 24.12.2015 № 5456) про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини, самовільне вибуття на лікування до Військово-медичного клінічного центу Південного регіону, не повернення до місця служби та інше. При цьому зазначено, що довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції вказаному військовослужбовцю буде надано після повернення його до військової частини, здачі справ та посади і звільнення з військової служби.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу № 95 від 11.12.2015 засідання комісії МО України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, враховуючи отриману від командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 доповідь, було ухвалено направити відповідний лист-доповідь від 24.12.2015 № 5456 для перевірки до Військової прокуратури правопорядку Збройних Сил України. Документи повернути заявнику.

Зважаючи на зазначене, листом Департаменту кадрової політики МО України від 23.12.2015 № 226/9/9473 позивачу повернуті документи стосовно надання статусу учасника бойових дій за безпосередню участь в антитерористичній операції без реалізації. Одночасно, вказаним листом, позивача поінформовано, що командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 довідки встановленого зразка (додаток 1 до Порядку надання статусу учасника бойових дій) стосовно участі в антитерористичній операції не надано. Разом з тим, заступнику Міністра оборони України - керівнику апарату ним надано доповідь про самовільні залишення військової частини та не здачу особистої зброї і майна.

З метою спростування наведених у листі Департаменту кадрової політики МО України від 23.12.2015 № 226/9/9473 даних щодо самовільного залишення військової частини та не здачу особистої зброї і майна, позивач звернувся до Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, зі скеруванням копії звернення до Президента України та Генерального прокурора України, з поясненнями та проханням, зокрема: провести перевірку щодо місцезнаходження його особистої зброї, яка була здана ним на склад РАО 26.08.2014 в м. Гуляйполе Запорізької області начальнику складу - прапорщику ОСОБА_3 в присутності майора ОСОБА_4 ; провести перевірку та з`ясувати, де на даний момент перебуває рапорт від 20.09.2014, який позивач направив до в/ч НОМЕР_2 через Дніпропетровський ОВК, результати його розгляду (ким, коли); провести перевірку та з`ясувати, яке конкретно речове майно під підпис отримував позивач від в/ч НОМЕР_2 (встановити підтверджуючі докази), чи проводилось списання речового майна, залишеного батальйоном в бойовій обстановці на окупованій території під час відходу базового табору тощо.

Вказане звернення позивача було скероване Генеральною прокуратурою України за належністю для розгляду до МО України, в результаті чого листом Департаменту кадрової політики МО України від 04.02.2016 № 226/9/898, на ім`я Головного військового прокурора Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, повідомлено, що рішення про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій Комісією не приймалось. Також, повідомлено, за доповіддю Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України від 01.02.2015 № 306/1/679 факт не виконання наказу командира військової частини стосовно знищення службової документації та особових справ офіцерського складу, які в подальшому потрапили до терористичних військових підрозділів, самовільного залишення військової частини, самовільного вибуття на лікування та не повернення до місця служби перевіркою підтверджено. Особиста зброя, а саме, 9 мм пістолет ПМ серія НОМЕР_3 та 5,45 мм автомат АКС-74 № НОМЕР_4 здані на склад РАО військової частини. Додатково зазначено, що 07.12.2015 слідчим Генеральної прокуратури України до ЄРДР за № 0002706 та № 0002707 внесено повідомлення про скоєння військовослужбовцем військової частини-польова пошта НОМЕР_2 молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_1 злочинів, передбачених частиною 3 статті 422 (розголошення відомостей військового характеру, що становлять державну таємницю, або втрата документів чи матеріалів, що містять такі відомості) та частиною 3 статті 408 КК України (дезертирство).

Про наведене у листі від 04.02.2016 № 226/9/898, листом Департаменту кадрової політики МО України від 04.02.2016 № 226/9/897, також було повідомлено й позивача.

Не погоджуючи з викладеними командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 у доповіді від 24.12.2015 № 5456 обставинами, позивач 29.01.2016 подав заступнику Генерального прокурора України Головному військовому прокурору Матіосу А.В. заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України (службове підроблення), в якій просив, зокрема: внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР; негайно розпочати досудове розслідування за фактом складання та підпису неправдивої доповіді від 24.11.2015 № 5456 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2016 у справі № 757/3847/16-к задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 29.01.2016 вих. № 22; зобов`язано компетентну особу на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових рослідувань за повідомленням ОСОБА_1 від 29.01.2016 вих. № 22, про вчинення кримінального правопорушення.

На виконання зазначеної ухвали, Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України розпочато кримінальне провадження № 0000467 від 12.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України за фактом службового підроблення, вчиненого командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , про що повідомлено позивача листом від 15.02.2016 № 10/3/2-22128-16.

Сторонами не надано суду документів про результати кримінального провадження № 0000467 від 12.02.2016 порушеного відносно командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

В той же час, позивачем надана суду постанова прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України від 28.10.2016 про закриття кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР за № 0002706 від 07.12.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 408, частиною 3 статті 422 КК України у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях ОСОБА_1 складів кримінальних правопорушень.

Вважаючи дії відповідача щодо повернення документів про надання статусу учасника бойових дій протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 15, пункту 19 частини першої статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Учасниками бойових дій визнаються, окрім іншого, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 затверджений Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі також Порядок № 413), який визначає процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 4 Порядку (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 413 (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - міжвідомча комісія), яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції із включенням до її складу фахівців Міноборони, МВС, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань. До складу міжвідомчої комісії можуть включатися фахівці інших державних органів та представники громадських організацій.

Відповідно до пункту 5 діючої редакції Порядку № 413, рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 413 у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Враховуючи, що командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 будь-які документи на позивача не подавались, він був вимушений самостійно звернутися до відповідача із заявою та наявними у нього документами для отримання статусу учасника бойових дій.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку (абзац третій пункту 8 Порядку № 413).

Таким чином, виходячи з наведених норм вбачається, що комісія або міжвідомча комісія, за результатами розгляду документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, поданих особисто військовослужбовцем, має прийняти одне зі законодавчо визначених можливих рішень: про надання статусу учасника бойових або про відмову у наданні такого статусу. Прийняття будь-якого іншого рішення, у тому числі про повернення документів стосовно надання статусу учасника бойових дій за безпосередню участь в антитерористичній операції без реалізації, законодавством не передбачено.

При цьому, комісія або міжвідомча комісія наділена правом позбавлення особи статусу учасника бойових дій у разі: наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення або надання недостовірних даних про особу; подання особою заяви про позбавлення її статусу учасника бойових дій.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується і не спростовується, що оскільки відносно матеріалів ОСОБА_1 відсутні спірні питання, що потребують міжвідомчого врегулювання, рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій або відмови у наданні такого статусу має приймати комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореною в Міноборони.

При цьому, суд зауважує, що особиста участь позивача в АТО у складі військової частини-польова пошта НОМЕР_2 відповідачем не заперечується, а навпаки підтверджується, у тому числі даними Антитерористичного центру при СБУ, а також довідками командира військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_6 та військової частини пп НОМЕР_2 від 18.07.2014 № 78, отже позивача можна вважати учасником бойових дій у розумінні статті 15, пункту 19 частини першої статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд також не залишає поза увагою той факт, що наявність повноважень комісії щодо повернення документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, поданих особисто громадянином вже було предметом судового розгляду в адміністративні й справі №826/20594/14, в результаті чого Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 23.04.2015 дійшов висновку про те, що Порядком № 413 не передбачена можливість повернення документів для доопрацювання за зверненням особи самостійно. Аналогічно, й Положенням про комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 № 158, жодним чином не передбачено можливість повернення документів на доопрацювання за результатами особистого звернення громадян.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що дії комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, за результатами звернення ОСОБА_1 суперечать вимогам чинного законодавства України.

Згідно з положеннями пунктів 1-2 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може, зокрема, визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень та зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-I, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Беручи до уваги, що відповідні повноваження відповідача щодо прийняття рішення про надання статусу учасника бойових або про відмову у наданні такого статусу є його дискреційними повноваженнями, необхідно враховувати положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24.03.1988, в якому зазначено, що Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

На підставі викладеного необхідно зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна дія чи бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

При цьому, судом встановлено, що позивачем у позовних вимогах некоректно зазначено назву комісії МО України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, яка згідно наказу МО України від 02.10.2015 № 530 має назву - комісія Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби.

Таким чином, з метою повного та реального захисту і відновлення порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з урахуванням наведених обставин.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується, зокрема, принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином не виконаний обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 90, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Міністерства оборони України (в особі комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби) в частині повернення заяви ОСОБА_1 від 01.11.2014 про надання статусу учасника бойових дій та доданих до неї документів на доопрацювання заявнику.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України (в особі комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби) розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.11.2014 та додані до неї документи для прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді Є.В. Аблов

А.Б. Федорчук