Справа № 820/6347/16
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 вересня 2017 р. № 820/6347/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Кононової О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - 1 - М.С. Бежко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 - депутата Харківської міської ради
до третя особа: Харківської міської виборчої комісії Харківської області, Голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4 Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області
про встановлення факту, визнання протиправними дій та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 - депутат Харківської міської ради (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської міської виборчої комісії Харківської області (далі по тексту - відповідач-1, Комісія), Голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач-2, ОСОБА_4, Голова комісії), третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області (далі по тексту - - третя особа, УДКСУ у м. Харкові Харківської області, Управління) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

1. встановити відсутність повноважень та протиправними дії голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4 щодо одноосібного складення, підпису та направлення до управління Державної казначейської служби України у м. Харкові від імені Харківської міської виборчої комісії рішень у формі Постанов № 280 від 07.12.2015р. "Про зміну головного бухгалтера в Харківській міський виборчій комісії Харківської області", № 281 від 07.12.2015р. "Про надання права підпису фінансових документів уповноваженим особам Харківської міської виборчої комісії Харківської області";

2. визнати протиправними та скасувати Постанови Харківської міської виборчої комісії № 280 від 07.12.2015р. "Про зміну головного бухгалтера в Харківській міський виборчій комісії Харківської області", № 281 від 07.12.2015р. "Про надання права підпису фінансових документів уповноваженим особам Харківської міської виборчої комісії Харківської області".

Також просив суд на виконання припису ч. 2 ст. 166 КАС України прийняти окреме рішення про наявність підстав для розгляду питання притягнення до відповідальності голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4, як посадової особи суб'єкта владних повноважень по факту одноосібного складення, підпису та направлення до управління Державної казначейської служби України у м. Харкові від імені Харківської міської виборчої комісії рішень у формі Постанов № 280 від 07.12.2015р. "Про зміну головного бухгалтера в Харківській міський виборчій комісії Харківської області", № 281 від 07.12.2015р. "Про надання права підпису фінансових документів уповноваженим особам Харківської міської виборчої комісії Харківської області".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою відповідача № 280 від 07.12.2015р. "Про заміну головного бухгалтера в Харківській міській виборчій комісії Харківської області" вирішено призначити ОСОБА_5 головним бухгалтером комісії; постановою № 281 від 07.12.2015 р. їй надано право другого підпису фінансових документів комісії, які були направлені до Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області, а оскільки зазначені постанови головою Харківської міської виборчої комісії складені, підписані та направлені до управління Державної казначейської служби України у м. Харкові від імені Харківської міської виборчої комісії одноосібно, то ці рішення є незаконними, прийнятими всупереч наданим повноваженням, а відтак підлягають скасуванню.

Порушення своїх прав позивач вбачає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав та мотивів, викладених у позові.

Представник відповідача-1 до суду надав письмові заперечення, в яких зазначила про необґрунтованість позовних вимог, відсутність порушених прав, свобод та інтересів позивача, причинно-наслідкового зв'язку між прийнятими рішеннями та будь-яких негативних наслідків для позивача через що просила відмовити повністю в задоволенні позову.

Відповідач-2 голова Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи в судове засідання не з'явилась. В порушення ч. 2 ст. 40 КАСУ про причини неприбуття до суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Враховуючи приписи ч. 4 ст. 128 КАСУ суд розглянув справу без її участі.

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області направило до суду клопотання про розгляд адміністративної справи за відсутності представника.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, Харківською міською виборчою комісією Харківської області були прийняті постанови від 07.12.2015 року №№ 280, 281 «Про зміну головного бухгалтера» та «Про надання права підпису фінансових документів уповноваженим особам Харківської міської виборчої комісії Харківської області», які були направлені до УДКСУ у м. Харкові Харківської області з супровідним листом і отримані останнім 11.12.2015 р.

Зазначені постанови та супровідний лист підписані головою Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4 та скріплені печаткою Харківської міської виборчої комісії Харківської області.

Щодо вимог позивача про встановлення відсутності повноважень голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4 щодо одноосібного складення, підпису та направлення до управління Державної казначейської служби України у м. Харкові від імені Харківської міської виборчої комісії рішень у формі Постанов суд зазначає, дійсно, пунктом 6 ч. 4 ст. 105 КАСУ зазначено, адміністративний позов може містити вимоги про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Водночас позивач, вимагаючи визнати відсутність компетенції (повноважень) відповідача-2, не вказує на її наявність у іншого суб'єкта. При цьому такі повноваження відсутні у позивача.

Суд зазначає. що цей спосіб захисту можливий у компетенційних спорах, тобто спорах між суб'єктами владних повноважень щодо реалізації компетенції у сфері управління.

Зазначена норма статті 105 КАСУ існує задля можливості реалізації прав суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними управлінських функцій щодо звернення до суду в разі наявності спору про належність чи відсутність тієї чи іншої управлінської або владної функції певному суб'єкту та кореспондує з приписами п. 3 ч. 2 ст. 17 КАСУ, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Так, компетенційні спори можна класифікувати за суб'єктним складом:

1) спори між державними органами та органами (посадовими особами) місцевого самоврядування;

2) спори між органами місцевого самоврядування;

3) спори між органами (посадовими особами) місцевого самоврядування та органами самоорганізації населення;

4) спори між іншими суб'єктами владних повноважень.

Позивачем у компетенційних спорах є суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права в цій частині позовних вимог.

Щодо іншої частини позовних вимог, суд зазначає, що ппеціальним законом, який регламентує основні засади, організацію і порядок проведення виборів депутатів місцевих рад, селищних, міських голів та старост, є Закон України "Про місцеві вибори".

Відповідності до пункту 2 частини 1 статті 19, а також частини третьої статті 20 зазначеного Закону, Харківська міська виборча комісія, як територіальна виборча комісія, є постійно діючим колегіальним органом, що в межах своїх повноважень забезпечує організацію та проведення місцевих виборів, додержання та однакове застосування законодавства України про місцеві вибори.

Частиною третьою статті 19 Закону України "Про місцеві вибори" встановлено, що виборчі комісії зобов'язані діяти відповідно до Конституції України та інших законів України.

Водночас, згідно ст. 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 р. № 93-IV (далі - Закон № 93) депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Статтею 11 Закону № 93 встановлено права місцевого депутата. Так, у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:

1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;

2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;

3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;

4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;

5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку (ч. 2. ст. 11 Закону).

Стаття 15 Закону № 93 встановлює право депутата місцевої ради вимагати усунення порушення законності наступним чином. Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності. У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об'єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Законом № 93 не передбачено повноважень депутата місцевої ради звертатися до суду з позовом, окрім спорів щодо набуття повноважень депутатів місцевої ради і щодо дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради.

Крім того, суд не погоджується із твердженням представника позивача щодо наявності повноважень у позивача контролювати діяльність Харківської міської виборчої комісії Харківської області, оскільки аналіз приписів Закону № 93 не містить функцій контролю депутата місцевої ради за діяльністю виборчої комісії.

До того ж, під час судового розгляду справи позивачем та його представником не надано, в матеріалах справи відсутні, а судом не встановлено будь-яких негативних наслідків оскаржуваних вчинених дій та прийнятих рішень для позивача, його виборців та будь-яких інших осіб, звернень виборців до депутата зі скаргами, заявами, пропозиціями тощо.

Також суд зазначає, що згідно приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

З системного аналізу наведених норм КАС України вбачається, що адміністративним судам підсудні саме справи за публічно-правовими спорами, за умови наявності такого спору. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Отже, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів особи завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд зазначає, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоби особі було надано судовий захист , суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес, порушені відповідачем.

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 р. № ETS N 005 (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, які дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

З урахуванням викладеного судом під час розгляду справи не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між вчиненими відповідачами діями та прийнятими рішеннями та негативними наслідками для позивача, порушень його прав, свобод та інтересів з боку відповідачів.

Також, щодо заявленого позивачем клопотання про постановлення окремої ухвали про притягнення до відповідальності Голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4 суд зазначає. що згідно ч. 2 ст. 166 КАСУ у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Таким чином, суд зазначає, що постановлення окремої ухвали про притягнення до відповідальності є правом, а не обов'язком суду.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - депутата Харківської міської ради до Харківської міської виборчої комісії Харківської області, Голови Харківської міської виборчої комісії ОСОБА_4, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області про встановлення факту, визнання протиправними дій та скасування рішень - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.