Справа № 818/1556/16
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 р.Справа № 818/1556/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. по справі № 818/1556/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання"

до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

17.11.2016 року Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих податків у м. Харкові МГУ ДФС, в якій, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 06.07.2016р. в частині зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 20 291 649 грн.;

- № від 06.07.2016р., яким зменшено суму відємного значення ПДВ у розмірі 15 172 368 грн.;

- № від 22.11.2016р. в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на 14 423 326 грн.;

- № від 06.07.2016р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 365 400 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2017 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові МГУ ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2016р. в частині зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 20 291 649 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 06.07.2016р., яким зменшено суму відємного значення ПДВ у розмірі 15 172 368 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016р. в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на 14 423 326 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2016р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 365 400 грн.

Відповідач, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Харкові МГУ ДФС (після заміни правонаступником - Харківське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2017 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 159 КАС України, пп.14.1.27 п.14.1 ст. 14, пп.39.2.1.2-39.1.2.4 п. 39.2.1, 39.2.4 ст. 39, 138.2, 138.4, 138.10 ст. 138, п.189.1 ст. 189, п.198.3, 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Мінфіну від 22.09.2014 №957.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС згідно з п.п. 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1. статті 77, статті 82 ПК України була проведена документальна планова перевірка Публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. до 31.12.2015 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. до 31.12.2015р. відповідно до затвердженого плану.

За результатами перевірки було складено акт від 16.06.2016р. №52/28-09-14-07/05747991 та встановлено порушення позивачем по справі:

1. пп.14.1.27, пп. 14.1.36, пп.14.1.231 п. 14.1 ст.14, п.44,1 ст.44, п.138.1, п.138.2,п.138.8, п.п. 138.10.3, абз. в пп.138.10.4 п.138.10 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України внаслідок завищення відємного значення обєкту оподаткування з податку на прибуток за період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. у загальній сумі 88 016 960 грн., у т.ч.:

за 1 квартал 2014 - 2 481 693 грн.,

за 2 квартал 201- 14 897 571грн.,

за 3 квартал 2014- 13 748 870 грн.,

за 4 квартал 2014-56 888 826 грн.;

2. ст.1, п.2 ст. 3, ч.8 ст.4, п.6 ст.8, п.1, п. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XlV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2 Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N88 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, п.3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999р. №87 та пп.14.1.36, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, пп.140.4.2 п.140.4 ст.140 ПК України внаслідок завищення відємного значення обєкту оподаткування з податку на прибуток за 2015 у загальній сумі 383 936 258 грн., у т.ч. за 2014 у сумі 88 016 960 грн.;

3. п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, абз. г п. 198.5 ст.198, п. 200.1, п.200.4 ст.200, п.201.4, п.201.10 ст. 201 ПК України та п.9, п.20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014р. N957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014р. N1235/26012, із змінами і доповненнями, а саме завищено суму податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, на загальну суму 20 291 649 грн., в тому числі: за березень 2015 - 805838 грн., за квітень 2015 1 341 718 грн., за травень 2015 - 278170 грн., за червень 2015 - 107247 грн., за липень 2015 - 864783 грн., за серпень 2015 - 3 852 042 грн., за жовтень 2015 - 2 799 510 грн., за листопад 2015 -4 502 712 грн., за грудень 2015 - 5 739 629 грн.;

4. п. 188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, абз. г п. 198.5 ст.198, п. 200.1, п.200.4 ст.200, п.201.4, п.201.10 ст. 201 ПК України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями та п.9, п.20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014р. N957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014р. N1235/26012, із змінами і доповненнями завищено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду по р.24Б на загальну суму 15 172 368 грн., в тому числі: за січень 2014 - 119988 грн., за березень 2014 - 162746 грн., за квітень 2014 - 82349 грн., за травень 2014 - 169416 грн., за червень 2014 - 219205 грн., за липень 2014 - 160617 грн., за вересень 2014 - 930131 грн., за листопад 2014-381523 грн., за грудень 2014-2 195 919 грн., за січень 2015 - 820098 грн., за лютий 2015 - 2 520 826 грн., за березень 2015 -1 679 949 грн., за квітень 2015 - 1 388 351 грн., за травень 2015 - 1 435 260 грн., за червень 2015 - 2 416 013 грн., за серпень 2015 - 20833 грн., за вересень 2015 -469144 грн.;

5. п.152.8 ст.152, п.160.2. ст.160 ПК України (в редакції до 31.12.2014р.), п.137.3 ст.137, п.п 141.4.2. гі.141.4 ст.141 ПК України (в редакції з 01.01.2015р.) в результаті чого ПАТ Сумське НВО при виплаті нерезиденту AL ВORZ EQUIPMENT TRA1DING, Обєднані Арабські Емірати, доходу з джерелом походження з України не утримано та не сплачено до бюджету податок з таких доходів за ставкою у розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок у сумі 5 254 444 грн., у тому числі: за 2014 податковий (звітний) рік у сумі 521 804 грн. та за 2015 податковий (звітний) рік у сумі 4 732 640 грн.;

6. пп. 39.4.2 п.39.4 ст.39 ПК України від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями) ПАТ Сумське НВО не включено до Звіту про контрольовані операції за 2014 рік інформацію про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції та не в повному обсязі задекларовано контрольовані операції, а саме контрольовані операції по взаємовідносинам з Petro Gas LLP за 2014 рік на загальну суму 90 539 040,33 грн.

У звязку із встановленням вказаних порушень СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС були винесені податкові повідомлення-рішення (направлено поштою на адресу ПАТ Сумське НВО 06.07.2016р., отримані ПАТ Сумське НВО 11.07.2016р. (згідно з поштовим повідомленням):

- № від 06.07.2016р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 20 291 649 грн., на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 гл.4, абз.2 п.123.1 ст.123 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25% на суму 5 072 912,25 грн. та визначено податкове зобовязання з ПДВ у розмірі 16 150 121 грн.;

- № від 06.07.2016р., яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 383 936 258 грн.;

- № від 06.07.2016р., яким зменшено розмір відємного значення суми податку па додану вартість у розмірі 15 172 368 грн.;

- № від 06.07.2016р., яким збільшено грошові зобовязання з податку па прибуток іноземних юридичних осіб на суму 5 254 444 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25% на суму 1 313 611 грн. на підставі пп. 54.3.3, пп.54.3.5 п. 54.3 статті 54 глави 4, абз.2 п.127.1 ст.127 ПК України;

- № від 06.07.2016р. на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 гл.4, абз.3 п.120.3 ст.120 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 365400 грн.

Вказані податкові повідомлення - рішення були оскарженні ПАТ Сумське НВО в адміністративному порядку.

Рішенням Офісу великих платників податків ДФС про розгляд первинної скарги від 09.09.2016р. №3042/10/28-10-10-4-33 залишено без змін податкові повідомлення-рішення СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС від 06.07.2016р. №, №, №, №, №, а скаргу без задоволення.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 17.11.2016р. №24776/6/99-99-11-02-25 скасовано податкові повідомлення-рішення СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС від 06.07.2016р. № та № в частині донарахувань по операціям за період 2015р. щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати ПАТ Сумське НВО на користь &С Advance Machinery JLT (OA15) та Dalahoo Pars Kish Engineering & Manufacturing Co. (DEMCO), ОСОБА_1 та у частині застосованої штрафної санкції за 2015р. в сумі 1183160,0 грн., а податкові повідомлення-рішення від 06.07.2016р. №, №, № залишено без змін.

На виконання рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 17.11.2016р. №24776/6/99-99-11-02-25, СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ ДФС 22.11.2016р. були винесені нові податкові повідомлення-рішення (направлені поштою на адресу ПАТ Сумське НВО 22.11.2016р., отримані підприємством 25.11.2016р. (згідно з поштовим повідомленням):

- № від 22.11.2016р., яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 363048476 гри. на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 гл. 4, абз.3 п. 58.1 ст.58 ПК України;

- № від 22.11.2016р., яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 5 384 895 грн., у т.ч. за податковим зобовязанням у сумі 5 254 444,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 130451 грн. на підставі пп.54.3.5 п.54.3 ст.54, п.127.1 ст.127 з урахуванням п.31 Підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу XX Перехідні положення ПК України.

Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання", не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями № від 06.07.2016р. в частині зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 20 291 649 грн.; № від 06.07.2016р., яким зменшено суму відємного значення ПДВ у розмірі 15 172 368 грн.; № від 22.11.2016р. в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на 14 423 326 грн.; № від 06.07.2016р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 365 400грн., звернулося до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень - рішень контролюючого органу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 06.07.2016р. про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ та податкового повідомлення-рішення № від 06.07.2016р. про зменшення суми відємного значення податку на додану вартість стало не нарахування позивачем податкових зобовязань по операціях з реалізації продукції власного виробництва нижче собівартості за експортними контрактами та на митній території України (по взаємовідносинам із ТОВ Виробничо-комерційною фірмою Кріопром).

Так, у період з 01.01.2014р. до 31.12.2015р. позивач по справі мав господарські відносини із контрагентами, перелік яких наведений в додатках 2,6,8,9,10 до акту перевірки, під час якої були досліджені експортні контракти, рахунки - фактури, сертифікати походження товару, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, вантажно-митні декларації, банківські виписки та інші первинні документи, зведені облікові документи.

Відповідно до п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, врегульовано ст.200 ПК України.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пункт 200.4. ст. 200 ПК України встановлює, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій постачальникам таких товарів.

За визначенням, наведеним у п. п. 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, ПК України встановлено вичерпний перелік документів, на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем власно-виробленої продукції здійснювалось, зокрема, на підставі належним чином оформлених первинних документів, до змісту та форми яких у контролюючого органу не було зауважень під час проведення документальної планової перевірки.

Згідно доводів податкового органу, оскільки протягом 2014-2015 років позивач продавав на експорт та на митній території України продукцію/послуги власного виробництва, собівартість яких перевищувала фактичну ціну постачання, то позивач втрачає право на бюджетне відшкодування ПДВ, оскільки така реалізація товару в будь-якому випадку призводить до збитків, що свідчить про відсутність у підприємства мети отримати дохід від господарської діяльності.

Разом з тим, відповідно до визначенням, наведеним у статті 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 42 ГК України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Діяльність по придбанню товарів, матеріалів та виробництву продукції цих товарів, матеріалів супроводжується витратами підприємства. На окремих стадіях, при здійсненні окремих господарських операцій, в тому числі і під час реалізації власно-виготовлених товарів, матеріалів платник податку може не отримати доходів, а понести витрати.

При цьому, чинним законодавством не висунуто умов щодо прямої залежності формування податкового кредиту відповідного звітного періоду виключно з сумами матеріальних витрат, які приймали участь в оподатковуваних операціях, лише за тими господарськими операціями, внаслідок яких платник податків отримав дохід.

Приписи ПК України дають право відображати в декларації з податку на додану вартість податковий кредит з податку на додану вартість в разі, якщо операції пов'язані з господарською діяльністю та підтверджуються відповідними документами.

Товариство, з метою складання податкового обліку, використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку підприємством відносяться відповідні суми до складу валового доходу та на валові витрати, а також формують податкові зобов'язання та податковий кредит з податку на додану вартість в податковому обліку.

Колегія суддів зазначає, що фінансові результати господарської діяльності платника податків в окремих періодах не впливають на питання правильності формування сум податкового кредиту з податку на додану вартість в попередніх періодах, оскільки податкове законодавство не ставить право платника податку на податковий кредит з податку на додану вартість в залежність від фінансового результату продажу продукції в окремому періоді. Господарська діяльність пов'язана із підприємницьким ризиком і може привести до того, що виготовлений товар буде реалізовано за ціною нижчою від його собівартості у зв'язку із непередбачуваними обставинами діяльності господарства, попиту ринку тощо.

Отже, збитковість господарської діяльності сама по собі не може бути підставою для визначення діяльності як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний ризик не отримати дохід, оскільки до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов'язаних з виробництвом товару, належать рівень попиту на продукцію, кон'юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об'єктивно впливають на формування ціни.

Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні під час розгляду даної справі в суді першої інстанції, останній здійснював продаж власної продукції на експорт та на митній території України за ціною нижчою від її собівартості внаслідок відсутності достатньої завантаженості підприємства, спричиненої втратою багатьох дідових звязків із контрагентами, розташованими на території Російської Федерації, впровадження 3-денного робочого тижня для працівників, значного відтоку кваліфікованого персоналу, крім того, 89,64% собівартості готової продукції в рамках виконання договору з ТОВ ВКФ Кріопром становили постійні витрати (амортизаційні відрахування, заробітна плата, орендна плата, вартість необхідних матеріалів, електроенергія, тощо).

Частиною 3 ст.189 та ст.190 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно ст.11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 12 Закону України "Про ціни і ціноутворення" державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб'єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари суб'єктів господарювання, які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що за період, який перевірявся, позивач реалізовував товар за цінами, які не підлягали державному врегулюванню, порушення з його боку при формуванні договірної ціни товару не вбачаються.

Отже, при визначенні податкових зобов'язань з податку на додану вартість за операціями з продажу товару позивач виходив з договірних цін, які встановлені сторонами договорів поставки.

Відсутність прибутку в ході реалізації товару за цінами, нижчими її собівартості, у зв'язку із змінами кон'юнктури ринку, попиту на продукцію підпадає під власний ризик позивача як суб'єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, здійснення позивачем спірних операцій підпадає під законодавче визначення господарської діяльності та діяльності, направленої на отримання доходу. Твердження податкового органу з цього приводу, що вказані операції направлені на заниження своїх податкових зобов'язань, зокрема, з податку на додану вартість, в установленому порядку не доведені, фактичним обставинам справи не відповідають.

Колегія суддів зауважує, що отримання прибутку від кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, оскільки вона може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами, продаж позивачем товару за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати як операцію, вчинену поза межами його господарської діяльності. Так, в більшості випадків, при реалізації товариством продукції/послуг в рамках одного контракту, в цілому виконання умов контракту може бути для нього прибутковим. Але при цьому окрема реалізація частини продукції по такому контракту є збитковою. Така збитковість є економічно обґрунтованою і доцільною, оскільки в кінцевому результаті субєкт господарювання все одно отримує прибуток та зберігає свої позиції на ринку.

Отже, визначальним фактором є наявність мети суб'єкта господарювання на отримання прибутку та здійснення діяльності у відповідності з такими цілями. Проте, неотримання підприємством прибутку від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з його господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик неотримання прибутку від конкретної операції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач в 2014 та 2015 роках згідно зі звітами про фінансові результати (форма №2) отримав валовий прибуток (рядок.2090 форми №2) в розмірах 64,5 млн. грн. та у розмірі 124 039 млн. грн. відповідно. Отже, мало місце перевищення чистого доходу від реалізації продукції (рядок 2000 форми №2) над собівартістю реалізованої продукції (рядок 2050 форми №2).

Також, зробивши висновок про те, що операції з реалізації на експорт та на митній території України продукції власного виробництва за ціною нижче собівартості здійснювались позивачем виключно з метою ухилення (мінімізації) від сплати податків, контролюючий орган не міг керуватись лише припущеннями, оскільки таке ухилення є злочином (ст.212 КК України). При цьому такі висновки відповідача не підкріплені належними доказами, зокрема, судовим рішення у кримінальному провадженні, яке набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеним податковим органом факт порушення позивачем податкового законодавства внаслідок відсутності обмежень стосовно формування собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг залежно від розміру доходу від їх реалізації та відсутності вимог податкового законодавства щодо коригування витрат у випадку реалізації товарів (робіт, послуг) за ціною нижче собівартості їх виробництва, а тому висновки про необхідність зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 20 291 649 грн. та зменшення суми відємного значення ПДВ на 15 172 368 грн. є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вказує на неправомірність нарахування позивачу податкових зобовязань з податку на додану вартість за березень 2015 року на суму перевищення собівартості самостійно виготовленої продукції над фактичною ціною їх постачання на митній території України по взаємовідносинам із ТОВ Виробничо-комерційною фірмою Кріопром відповідно до договору №4/1412070 від 19.05.2014 р., оскільки на виконання п.187.1 ст.187 та п.188.1 ст.188 ПК України позивач сформував податкові зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 797 727,0 грн., у т.ч.: з травні 2014 р. у сумі 398 863,5 грн., в листопаді 2014 у сумі 398 863,5 грн. та відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України виписав податкові накладні у день виникнення податкових зобов'язань продавця за першою подією: оплата згідно з платіжними дорученнями №36 від 20.05.2014 р. на загальну суму 2 393 181,0 грн., у т.ч. податок на додану вартість 398 863,5 грн., №35 від 21.11.2014 р. на загальну суму 1 166 181,0 грн., у т.ч. податок на додану вартість 194 363,5 грн., №36 від 21.11.2014 р. на загальну суму 1 227 000 грн., у т.ч. ПДВ 204 500,0 грн., а тому у даному випадку підлягає застосуванню п.188.1 ст.188 ПК України в редакції, що діяла до 01 січня 2015 року, яка визначала базу оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, виходячи з їх договірної вартості, а не в редакції після 01 січня 2015 року, згідно з якою база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг обраховувалась не нижче їх собівартості.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг і готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податкові зобов'язання нараховуються виключно по першій події.

Отже, якщо "першою подією" є попередня оплата за товар, то на дату отримання такої попередньої оплати виникає об'єкт оподаткування з податку на додану вартість і постачальник платник податку на додану вартість повинен визначити податкові зобов'язання з податку на додану вартість , виходячи з бази оподаткування, скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН.

Оскільки на дату виникнення податкових зобовязань (травень та листопад 2014р.) у звязку із отриманою попередньою оплатою позивачем було визначене податкове зобовязання з додатку на додану вартість, з урахуванням чинного в 2014 році порядку визначення бази оподаткування, а тому застосування норм ПК України, які почали діяти з 1 січня 2015 року до обєкта оподаткування, який виник в 2014 році, є неправомірним.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного суду України від 09.02.1999р. у справі № 1-7/99).

Отже, з урахуванням принципу незворотності дії закону в часі, порядок визначення бази оподаткування, передбачений пунктом 188.1 ст. 188 ПК України в редакції 2015 року, може бути застосований виключно до обєкту оподаткування, що виник після 01.01.2015 року.

Таким чином, донарахування податковим органом податку на додану вартість по взаємовідносинам між позивачем та ТОВ Виробничо-комерційною фірмою Кріопром відповідно до договору №4/1412070 від 19.05.2014 року є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 22.11.2016р. в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на суму 10 308 873,99 грн., з огляду на таке.

Податковий орган заперечуючи проти позову зазначив, що оспорювана сума витрат сформована підприємством по збитковим операціям, в тому числі: сума перевищення собівартості самостійно виготовленої продукції/послуг над фактичною ціною реалізації на митній території України за 2015р. становить 10 308 873,99грн. (ТОВ ВКФ "Кріомпром").

Нормами ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп.14.1.27. пункту 14.1 статті 14).

Відповідно до п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності. Також не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правила ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.1 та п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України).

В акті перевірки не вказується на ненадання відповідних первинних документів зі сторони позивача або їх невідповідність встановленим вимогам.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи, на підставі яких ним формувались доходи та витрати, відповідають встановленими до них статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вимогам.

Розумна економічна причина (ділова мета) - спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Економічний ефект - приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартість, а також само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Отримання платником податків доходу є результатом сукупності дій і здійснення ряду витрат, головною умовою для визнання витрат економічно виправданими на підставі такого критерію як дохід (прибуток) - є саме цільова направленість на отримання доходу (прибутку). Неотримання ж підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не спрямована на отримання прибутку загалом, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик понесення більших витрат та неотримання доходу від конкретної операції.

Прибутковість кожної окремої господарської операції не є безумовною умовою здійснення господарської діяльності, а, отже, отримання збитків при здійсненні певної операції не може у всіх випадках свідчити про те, що перевищення витрат над доходами у такій операції не може бути включеним до складу валових витрат.

Збиткова операція може бути визнана такою, що здійснена поза межами господарської діяльності платника податків лише у випадку, якщо контролюючий орган доведе відсутність об'єктивних економічних причин для негативного результату відповідної операції, здійснення останньої з метою штучного завищення валових витрат чи розміру податкового кредиту задля заниження об'єкту оподаткування.

Витрати, спрямовані в діяльності на отримання доходу і такі, які не принесли позитивного результату у вигляді доходу (прибутку), мають визнаватись обґрунтованими і враховуватись при оподаткуванні.

Згідно звіту про фінансові результати (форма №2) за 2015 рік позивач отримав валовий прибуток у розмірі 124 039 млн. грн., що свідчить загалом про прибутковість, тобто перевищенням суми доходів за звітний період, яким є календарний рік, над сумою понесених витрат (том 27, аркуш справи 48).

Отже, такі витрати, понесені підприємством, підлягають включенню до складу витрат за 2015 рік, оскільки вони безпосередньо пов'язані з підприємницькою діяльністю позивача, підтверджені належним чином оформленими документами та п.134.1 ст.134, пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.4, п.138.6 ст.138 ПК України не встановлено обмежень стосовно формування собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг залежно від розміру доходу від їх реалізації, а також вказані норми не містять вимоги коригувати витрати у випадку реалізації товарів (робіт, послуг) за ціною нижче їх собівартості.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016р. є протиправним та підлягає скасуванню і в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на суму 4 114 452 грн.

Відповідно до висновків акту перевірки, в порушення пп.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України, було завищено інші витрати по рядку 06.4 Декларації «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» (р.06.4.16 Додатка ІВ Відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій….) за період з 01.01.2014 р. до 31.12.2014 р. у загальній сумі 4 114 452 грн. При цьому, контролюючий орган зазначає, що для відображення в податковому обліку такі витрати мають підтверджуватися платіжним документом про сплату платником податку належної суми коштів.

Колегія суддів зауважує, що витрати із відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій формуються по даті нарахування зобовязань 25-го число поточного місяця на підставі отриманого розрахунку від територіальних органів ПФУ, що є первинним документом та підставою для визнання понесених платником податку витрат відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, і не залежать від дати сплати грошових коштів, про що зазначено в ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом в пп.138.10.4 п.138.10 ст.138 ПК України передбачено, що до складу інших витрат включаються інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно: суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.5 ст.138 ПК України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Приписами п.2. ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Серед основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності, закріплених в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є нарахування та відповідність доходів та витрат. Тобто, для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому, доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Витрати відповідно до визначення термінів, наведених в пп. 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України, - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності врегульовано Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом від Міністерства фінансів України 31.12.1999р. №318 (далі - П(С)БО 16). Так, відповідно до п.5, 6, 7 П(С)БО 16 визначено наступне:

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань (п.5 П(С)БО 16)

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п. 6 П(С)БО 16).

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені(п. 7 П(С)БО 16).

Таким чином, виходячи з системного аналізу ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.5, 6, 7 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства, якщо ці витрати можуть бути достовірно оцінені та їх неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду.

При цьому, момент здійснення витрат означає момент їх виникнення (нарахування зобовязання), що не залежить від дати сплати грошових коштів, на чому наполягає відповідач.

Відповідно до п.6.4 та 6.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до ПФУ, затвердженої Постановою правління ПФУ від 19.12.2003р. №21-1 (далі - Інструкція) розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій. Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Таким чином, 25-го числа поточного місяці у підприємства виникає законодавчо встановлений обовязок забезпечити сплату сум відшкодування ПФУ сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій.

При цьому, збільшуються зобовязання платника, які призводить до зменшення власного капіталу, адже зменшуються прибуток (збільшується збиток), що відповідним чином впливає на власний капітал.

Після отримання від ПФУ розрахунку сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, підприємство має достовірну оцінку суми витрат.

Отже, з огляду на приписи п.138.5 ст.138 ПК України, відповідно до якого інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, моментом виникнення в бухгалтерському обліку витрат, що повязані з відшкодуванням ПФУ сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, є 25-е число поточного місяця, незалежно від факту їх сплати.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених Кодексу.

Таким первинним документом є розрахунок сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, що підтверджує факт їх здійснення.

Отже, до складу витрат включаються суми нарахованих, а не фактично сплачених, податків та зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій.

Приписів, що вищевказані витрати визначаються не за датою їх нарахування, а за датою їх фактичної сплати, ПК України не містить.

Отже, висновок податкового органу про те, що датою здійснення спірних витрат повинна бути дата їх фактичної сплати, а не дата нарахування є необґрунтованим та безпідставним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2016р. в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на 14 423 326грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 06.07.2016 р., яким було збільшено суму грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 365 400 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для ухвалення вищевказаного податкового повідомлення-рішення стало порушення позивачем пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 ПК України внаслідок не включення останнім до Звіту про контрольовані операції за 2014 рік інформації про здійснені протягом звітного періоду операції з нерезидентом Petro Gas LLP (адресні дані: Third Floor,55, Exhibition Road London, SW 7 2PG: Great Britain) на загальну суму 90 539 040,33 грн.

Однак, колегія суддів зазначає, що господарські операції позивача з Petro Gas LLP не відносяться до контрольованих операцій з огляду на приписи пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПК України.

Так, відповідно до п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39 ПК України платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, наступного за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Форма звіту (уточнюючого звіту) про контрольовані операції встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для цілей цього Кодексу відповідно до пп. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 ПК України контрольованими операціями, зокрема, є: господарські операції, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, або який сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні. Перелік таких держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України. Цей перелік держав (територій) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, публікує щороку в офіційних друкованих виданнях та на офіційному веб-сайті із зазначенням ставок податку на прибуток (корпоративний податок). Інформація про зміну ставок публікується протягом трьох місяців з моменту такої зміни.

При цьому, відповідно до пп.39.2.1.4 п.39.2 ст.39 ПК України господарські операції, передбачені у підпунктах 39.2.1.1 і 39.2.1.2 цієї статті, визнаються контрольованими за умови, що загальна сума таких операцій платника податків з кожним контрагентом дорівнює або перевищує 50 мільйонів гривень (без урахування податку на додану вартість) за відповідний звітний календарний рік.

З урахуванням викладеного, для віднесення господарських операцій з нерезидентами до контрольованих необхідним є одночасне виконання двох умов:

- сторона операції-нерезидент, зареєстрований у державі (на території), в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсотків нижче, ніж в Україні (якщо в державі (на території) реєстрації такого нерезидента встановлено одну ставку податку на прибуток (корпоративного податку),

або сторона операції-нерезидент сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсотків нижчою, ніж в Україні (якщо в державі (на території) реєстрації такого нерезидента встановлено більше, ніж одну ставку податку на прибуток (корпоративного податку);

- загальна сума операцій (по кожному контрагенту окремо) дорівнює або перевищує 50 мільйонів гривень (без урахування податку на додану вартість) за відповідний календарний рік.

Дотримання зазначених умов вказує на здійснення платником податків контрольованої операції, а отже, встановлює для нього обов'язки з використання методів визначення трансфертної ціни та складання і подання відповідних документів податкового контролю.

Нерезиденти відповідно до п.п14.1.122 п.14.1 ст.14 ПК України - це, зокрема: а) іноземні компанії, організації, утворені відповідно до законодавства інших держав, їх зареєстровані (акредитовані або легалізовані)" відповідно до законодавства України філії, представництва та інші відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України.

Так, протягом 2014 року позивач в рамках виконання експортних контрактів №4/1410006 від 30.01.2014р., №4/1410044 від 26.03.2014р„ №4/1310155 від 01.11.2013р., №4/1410036 від 04.03.2014р. мав господарські відносини з нерезидентом України - компанією Petro Gas LLP, що зареєстрована в Великобританії (адресні дані: Third Floor,55, Exhibition Road London, SW 7 2PC Great Britain) на загальну суму 90 539 040,33 грн.

Колегія суддів зазначає, що Великобританія не включена до Переліку держав (територій) у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1042-р. від 25.12.2013 р.

Крім того, відповідачем не надано доказів щодо того, що саме компанія Petro Gas LLP, а не його партнер - CROCUS INVESTMENT LTD, який зареєстрований в Республіці Сейшельські Острови, віднесена до Переліку держав (територій), у яких ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, відповідно з розпорядженням Кабінету Міністрів Українивід 25.12.2013 р. №1042-р (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні.

Отже, господарські операції позивача з нерезидентом України - компанією Petro Gas LLP у 2014 році не є контрольованими згідно з пп. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 ПК України.

Доводи відповідача, що вказані господарські операціє є контрольованими, оскільки партнер (учасник) компанії Petro Gas LLP- CROCUS INVESTMENT LTD віднесений до переліку держав (територій), що відповідають критеріям, установленим пп.39.2.1.2 п.39.2.1 ст.39 ПК України, колегія суддів вважає хибними з огляду на таке.

Так, податковий орган зазначає, що ДФС України листом від 27.04.2015р. за вих. № 15204/7/99-99-12-01-03-17 «Про оподаткування партнерств з обмеженою відповідальністю на території Великобританії» повідомлено про отримання від компетентного органу Великобританії НМ Revenue & Customs відповіді від 12.03.2015р. за №G000323 на запит ДФС України від 03.12.2014р. стосовно оподаткування у Великобританії Партнерств з обмеженою відповідальністю (LLP), згідно з якою доходи Партнерства з обмеженою відповідальністю не оподатковуються на території Великобританії, а оподатковується кожний партнер (учасник) з його часткою в прибутку партнерства окремо.

Однак, колегія суддів вважає, що податковим органом не враховано, що позивач має взаємовідносини з нерезидентом України компанією Petro Gas LLP (місцезнаходження Third Floor,55, Exhibition Road London, SW 7 2PG. Great Britain).

Крім того, той факт, що учасником Petro Gas LLP є резидент Республіки Сейшельські Острови саме по собі не має значення для віднесення операції до контрольованої у розумінні ПК України, оскільки ст. 39 ПК України безпосередньо пов'язує віднесення господарської операції до контрольованої з тим, що такі операції здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами, або з нерезидентами, що віднесені до переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України, та не відносить до таких операції з нерезидентами, партнери чи учасники яких віднесені до вказаного переліку.

Також, норми Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна (далі - Конвенція) не визначають сторони по договору відповідно до положень цивільного чи господарського законодавства, а тому її положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Крім того, у пп. 39.2.1.2. п. 39.2. ст. 39 ПК України зазначено, що для визнання угоди контрольованою, нерезидент має бути зареєстрованим (отримати юридичний статус) у відповідній державі, а не отримати резидентський статус як платника податків у відповідній державі згідно з податковим законодавством.

Колегія суддів зазначає, що листом від 22.09.2015р. №82-2/246 позивач звернувся до Petro Gas LLP з проханням надати інформацію стосовно величини ставки, по якій сплачується податок на прибуток (корпоративний податок) у Великобританії, а також її документальне підтвердження, на що отримало відповідь, викладену в листі від 05.10.2015р. №01/05-10-15 про відсутність можливості отримати документ, що підтверджує ставку податку на прибуток (корпоративного податку) у Великобританії, у зв'язку з тим, що законодавство Великобританії не передбачає надання таких довідок.

Отже, враховуючи реєстрацію нерезидента України Petro Gas LLP у Великобританії, що не входить до затвердженого переліку держав (територій), в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижче, ніж в Україні, та відсутність документального підтвердження, що вказаний нерезидент сплачує податок на прибуток (корпоративний податок) за ставкою на 5 і більше відсоткових пунктів нижчою, ніж в Україні, з огляду на презумпцію правомірності рішень платника податків, закріплену у ст.4 ПК України, господарські операції здійснені позивачем протягом 2014 року з Petro Gas LLP не є контрольованими та не підлягають відображенню у звіті про контрольовані операції за 2014 рік.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2016р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 365 400 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, апелянтом, як суб'єктом владних повноважень, не було надано достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його доводи, і не довів правомірності власних рішень , які є предметом оскарження.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2017 року по справі №818/1556/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. по справі № 818/1556/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_1
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.