Справа № 815/776/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/776/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів : Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання незаконним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

08.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Державної фіскальної служби України, в якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 13.02.2017 року) просив суд: скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №22418-13 від 20.07.2016 року; визнати незаконним рішення ДФС України №1331/І/99-99-11-02-01-14 від 25.01.2017 року про результати розгляду повторної скарги.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, 24.04.2017 року, Державна фіскальна служба України подала апеляційну скаргу, обґрунтовану порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також не повним з'ясуванням судом обставин справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що податковий орган правомірно нарахував позивачу транспортний податок за 2016 рік, оскільки ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, який є об'єктом оподаткування відповідно до ст.267 Податкового кодексу України.

Також, апелянт зазначає, судом першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, не визначено норму закону, яку порушено ДФС України при прийняті рішення №1331/І/99-99-11-02-01-14 від 25.01.2017 року про результати розгляду повторної скарги.

З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 року з ухваленням нової постанови - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачу на праві власності належить автомобіль марки Volkswagen, моделі Multivan, 2013 року випуску, об'ємом двигуна 1968 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1.

Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №22418-13 від 20.07.2016 року, яким визначено позивачу до сплати суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн.

Не погоджуючись із правомірністю винесеного податкового повідомлення-рішення 26.09.2016 року позивач звернувся зі скаргою до ГУ ДФС в Одеській області про його перегляд в адміністративному порядку.

Рішенням ГУ ДФС в Одеській області від 19.10.2016 року продовжено строк розгляду скарги позивача до 29.11.2016 року та, враховуючи допущену технічну помилку в податковому періоді визначення податкового зобов'язання, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області 06.10.2016 року позивачу направлено виправлене податкове повідомлення-рішення №22418-13 від 20.07.2016 року.

13.10.2016 року ОСОБА_2 направив до ГУ ДФС в Одеській області скаргу про перегляд податкового повідомлення-рішення №22418-13 від 20.07.2016 року, однак його скаргу 28.11.2016 року залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

12.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся із скаргою на рішення ГУ ДФС в Одеській області та податкове повідомлення-рішення до ДФС України.

25.01.2017 року ДФС України прийнято рішення про розгляд повторної скарги №1331/І/99-99-11-02-01-14, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №22418-13 від 20.07.2016 року та рішення ДФС України №1331/І/99-99-11-02-01-14 від 25.01.2017 року про результати розгляду повторної скарги ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №22418-13 від 20.07.2016 року, виходив з того, що об'єктом оподаткування транспортним податком з 01.01.2016 року є легкові автомобілі середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати та з року випуску яких становить більше п'яти років. Разом з цим, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення, не визначала середньоринкову вартість автомобіля, що належить позивачу, не отримувала інформацію про те, що його автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком, зокрема, що його середньоринкова вартість перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому без такої інформації не могла виносити податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність спірного податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, однак вважає, що при розгляді справи Одеським окружним адміністративним судом помилково застосовано норми матеріального права. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України, було введено новий транспортний податок.

Згідно ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст.10 ПК України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів приймають сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень.

За правилами п.п.12.3.1-12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №6257-VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» вказаний податок встановлено та визначено ставку податку з розрахунку на календарний рік 25000,00 гривень за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

За змістом ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З огляду на оприлюднення рішення Одеської міської ради №6257-VI про введення (встановлення) транспортного податку 21.01.2015 року, нараховуватися він може платникам цього податку лише в 2016 бюджетному році.

Податковим кодексом України встановлений принцип стабільності податкового законодавства (п.п. 4.1.9 п.4.1 ст. 4), відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до ст.7 ПК України елементом податку є, зокрема, об'єкт оподаткування.

На підставі п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно п.п. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, об'єктом оподаткування були легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Отже, введений законодавством у 2015 році транспортний податок підлягав нарахуванню платникам податку лише у 2016 бюджетному році.

Позивач, відповідно до вимог пп. 267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції, що діяла до 01.01.2016 року, не є платником вказаного податку, оскільки на праві власності йому належить автомобіль, який використовувався до 5 років (з 2013 року) і має об'єм циліндрів двигуна до 3000 куб. см. (1968 куб. см.).

Вказана норма (п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України) змінена Законом України від 24.12.2015 року №909-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав чинність з 01.01.2016 року, та, відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України у новій редакції, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідні зміни були внесені в рішення Одеської міської ради «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» від 21.01.2015 року рішенням міської ради від 03.02.2016 року №257-VI1.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням принципу стабільності податкового законодавства, встановленого ПК України, транспортний податок у 2016 році повинні платити лише фізичні особи, які були та є платниками вказаного податку, оскільки внесені зміни щодо об'єкту оподаткування, як елементу податку відповідно до ст.7 ПК України, можуть застосовуватися лише у 2017 бюджетному році.

Таким чином, внесені зміни в ПК України щодо транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016 року, та, відповідно, внесені зміни щодо вказаного податку у рішення Одеської міської ради, у зв'язку з їх внесенням після 15.07.2015 року, не можуть застосовуватися у 2016 році, а повинні застосовуватися у 2017 році.

У 2016 році транспортний податок повинен нараховуватися платникам цього податку, тобто особам, які мають об'єкт оподаткування, визначений законом при встановленні вказаного податку з 2015 року, а саме легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Як зазначалось вище, належний позивачу автомобіль Volkswagen, моделі Multivan, 2013 року випуску, має об'єм двигуна 1968 куб. см., а тому не був об'єктом оподаткування транспортним податком до прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIІI.

При вказаних обставинах, колегія суддів, також, вважає за доцільне здійснити посилання на Рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Щокін проти України», яким висвітлено поняття втручання органу державної влади в майнові права особи в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тобто, для позивача транспортний податок став новим введеним податком, про який платника слід повідомити не менше, аніж за півроку.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позивач у 2016 році не є платником транспортного податку, оскільки не має відповідного об'єкту оподаткування, а тому нарахування йому контролюючим органом транспортного податку є неправомірним та не відповідає встановленим статтею 4 ПК України як принципу стабільності податкового законодавства, так і принципу загальності оподаткування, відповідно до якого кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

А відтак, ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області протиправно прийняла податкове повідомлення-рішення №22418-13 від 20.07.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення ДФС України №1331/І/99-99-11-02-01-14 від 25.01.2017 року про результати розгляду повторної скарги, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді скарги позивача ДФС України не враховано наданий ОСОБА_2 розрахунок середньоринкової вартості автомобіля Volkswagen, отриманий від Мінекономрозвитку України за зверненням позивача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки рішення ДФС України №1331/І/99-99-11-02-01-14 від 25.01.2017 року прийнято у порядку адміністративного (досудового) оскарження рішень суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення ДФС України №1331/І/99-99-11-02-01-14 від 25.01.2017 року про результати розгляду повторної скарги прийнято у межах повноважень ДФС України, та його існування само по собі не порушує прав позивача, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Дії ДФС України щодо дотримання порядку розгляду скарги позивача не є предметом даного спору.

А відтак, на думку колегії суддів, належним та достатнім способом захисту прав ОСОБА_2 у спірних правовідносинах є задоволення його позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №22418-13 від 20.07.2016 року.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до платіжних доручень №70806 від 07.02.2017 року та №71734 від 13.02.2017 року ОСОБА_2 сплатив 1280 грн. судового збору.

Зважаючи, що з двох заявлених позовних вимог ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення лише вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення №22418-13 від 20.07.2016 року, то позивачу підлягає поверненню 640 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постановлене судове рішення, на підставі ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №22418-13 від 20.07.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (код ПНПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко