Справа № 521/7216/17
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №521/7216/16
Провадження №2-а/521/253/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

за секретарі Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилався на ті обставини, що 17 вересня 2016 року, керуючи легковим автомобілем марки «Volvo S60», реєстраційний номер 5713470, країна реєстрації ОСОБА_2 ОСОБА_3, прибув в пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС, надавши при цьому всі необхідні документи для проходження прикордонного та митного контролю.

Однак інспектором митниці було складено протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_1, на підставі якого в подальшому особу було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та притягнуто до адміністративної відповідальності із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків від несплаченої суми платежів.

Як пояснював представник позивача, ОСОБА_1 себе винним не визнає, вважає, що належним чином і у повному обсязі виконав відповідні вимоги закону, порушення митних правил не допустив, з висновками інспектора не згоден, у звязку з чим звернувся з даним позовом в суд, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Одеської митниці ДФС в справі про порушення митних правил №1116/50007/16 від 17 березня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не зявився, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 122 ч.4 КАС України.

Представник Одеської митниці ДФС у відкрите судове засідання не зявився, митниця повідомлялась судом про розгляд даної справи, однак представник субєкта владних повноважень брав участь у засіданнях по справі, заперечував проти заявлених вимог, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову з наступних підстав.

Під час судового розгляду справи було встановлено, що 17 вересня 2016 року о 15 годині 41 хвилину в пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС прибув легковий автомобіль марки «Volvo S60», реєстраційний номер 5713470, країна реєстрації ОСОБА_2 ОСОБА_3, який прямував з України (місто Дніпро) до ОСОБА_2 ОСОБА_3 під керуванням громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Dahan Meir (ОСОБА_1), який надав для митного оформлення паспорт громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 №30315096, виданий 11 серпня 2014 року в місті Jerusalem (Єрусалим).

Під час здійснення митного контролю даного автомобілю було встановлено, що громадянин Dahan Meir є громадянином ОСОБА_2 ОСОБА_3 та має посвідку на постійне місце проживання в Україні №ІН005898 від 31 жовтня 2013 року, орган, що видав 1201, в якій вказано адресу його проживання: Україна, АДРЕСА_1.

При здійсненні спільного прикордонно-митного контролю даного автомобілю згідно з інформацією, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, було встановлено, що 03 вересня 2015 року громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 Dahan Meir ввіз на митну територію України автомобіль «Volvo S60», реєстраційний номер 5713470, країна реєстрації ОСОБА_2 ОСОБА_3, в режимі «тимчасове ввезення до 1 року», надавши для митного оформлення паспорт громадянина ОСОБА_3 №30315096, виданий 11 серпня 2014 року в місті Jerusalem (Єрусалим).

Згідно ст. 380 ч.ч.1,2,3 МК України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обовязковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є обєктом оподаткування митними платежами. При цьому, тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобовязання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Як регламентує ст. 4 МК України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни і поняття вживаються в такому значенні: нерезиденти: а) юридичні особи, утворені відповідно до законодавства інших держав, які здійснюють свою діяльність за межами України, а також їх відокремлені підрозділи з місцезнаходженням на території України, які не здійснюють господарську діяльність відповідно до законодавства України; б) розташовані на території України дипломатичні представництва, консульські установи, інші офіційні представництва іноземних держав та міжнародних організацій, які мають дипломатичні привілеї та імунітет; в) фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (п.33); резиденти: а) юридичні особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України, з місцезнаходженням на її території, а також їх відокремлені підрозділи за кордоном, що не здійснюють господарської діяльності; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет; в) фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном; г) відокремлені підрозділи іноземних юридичних осіб з місцезнаходженням на території України, які здійснюють господарську діяльність відповідно до законодавства України; ґ) інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента (п.50).

Таким чином, станом на 03 вересня 2015 року громадянин Dahan Meir мав постійне місце проживання на території України, отже мав статус резидента в розумінні МК України щодо порядку проходження митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про імміграцію», іммігрант іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про імміграцію», Особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа вїжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України. Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом пяти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію. Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Як регламентує ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (п.8); посвідка на постійне проживання документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (п.17).

Згідно ст. 3 ч.ч.1, 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обовязки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобовязані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Як вбачається з довідки адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 20 лютого 2017 року, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 Dahan Meir (ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: Україна, АДРЕСА_2, документувався посвідкою на постійне місце проживання в Україні №ІН005898 від 31 жовтня 2013 року.

Таким чином, суд погоджується із правовою позицією сторони відповідача, що оскільки станом на 03 вересня 2015 громадянин Dahan Meir (ОСОБА_1) мав посвідку на постійне проживання в Україні та мав постійне місце проживання на території України, він мав статус громадянина-резидента.

Як регламентує ст. 320 ч.ч.1,2 МК України, форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю. Форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи та міжнародних договорів України, укладених відповідно до закону, після завершення митного оформлення, визначаються в порядку, встановленому цим Кодексом. На вимогу власника товарів, щодо яких визначено форму та обсяг митного контролю, або уповноваженої ним особи органи доходів і зборів зобовязані письмово повідомити про це протягом години, якщо інший строк повідомлення не визначено цим Кодексом.

Згідно ст. 336 ч.1 п.8 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом зокрема направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

В силу ст. 380 ч.3 МК України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобовязання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно службової записки м/п «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС від 28 вересня 2016 року №3650/15-70-68, у разі ввезення зазначеного транспортного засобу «Volvo S60» на митну територію України громадянином-резидентом підлягали сплаті митні платежі у розмірі 512275,44 гривень.

Маючи статус громадянина-резидента, громадянин ОСОБА_3 Dahan Meir (ОСОБА_1) при тимчасовому ввезенні на митну територію України транспортного засобу з іноземною реєстрацією автомобіля «Volvo S60», реєстраційний номер 5713470, і заявивши митному органу України, що він є нерезидентом, вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що вказує на наявність в діях особи ознак порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 459, 494 МК України, працівником Одеської митниці ДФС у відношенні громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Dahan Meir було складено протокол про порушення митних №1116/50007/16 від 17 вересня 2016 року за ознаками ст. 485 МК України.

Як чітко зобовязує ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням заперечення відповідача проти позову, суд приходить до висновку про спроможність позиції митного органу.

Ураховуючи викладене, суд вбачає правомірність оспорюваних дій доведеною та приходить до висновку, що в задоволенні відповідного позову належить відмовити.

Згідно ст. 171-2 ч.2 КАС України, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає. Але на підставі Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року, положення частини другої статті 171-2 КАС України визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та рекомендовано ОСОБА_4 України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи з викладеного та згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст.ст. 8, 55, 129 Конституції України, ст.ст. 8, 13 КАС України, суд приходить до висновку про забезпечення оскарження постанови суду в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 18, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: