Справа № 819/1635/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8236/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання відмови протиправною та зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області про визнання протиправною відмови, оформленої листом №822 від 05.10.2016 про розгляд заяви від 28.09.2016, зобовязання розглянути заяву від 28.09.2016 у відповідності до вимог Закону України Про звернення громадян, Закону України Про захист прав споживачів та надати обґрунтовану відповідь.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що на її заяву від 28.09.2016 до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області з вимогами провести позапланову перевірку квартири та забудовника (виготовлювача) квартири ПП Креатор-Буд (вул. Листопадова, 1/3, м.Тернопіль), якою встановити порушення прав споживача на предмет неналежної якості квартири у зв'язку із виявленням скритих недоліків квартири - знаходження води у міжповерховому перекритті над квартирою 43, що істотно впливає на експлуатацію квартири, завдає шкоди здоров'ю ОСОБА_1 та членам її сім'ї, завдало шкоду її майну; витребувати від ПП Креатор-Буд копії необхідних документів, які характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, що використовувалися для будівництва квартири; притягнути ПП Креатор-Буд до відповідальності тощо, Головним управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області листом № 822 від 05.10.2016 повідомлено позивача, що відповідно до вимог ст. 57 Закону України Про звернення громадян надіслано дану заяву для розгляду та вжиття заходів згідно із наданими повноваженнями управлінню Державною архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області.

Позивач вважаючи дану відмову Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 05.10.2016 № 822 про розгляд її заяви протиправною, звернулася із відповідним позовом до суду.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що питання, викладені ОСОБА_1 у зверненні, не входять до компетенції відповідача та з метою вирішення по суті звернення позивача, керуючись частиною третьою статті 7 Закону України "Про звернення громадян" Головним управлінням Держпродспоживслужби в Тернопільській області правомірно перенаправлено заяву позивача про проведення перевірки від 28.09.2016 до управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Тернопільській області, про що повідомлено ОСОБА_1 листом за № 822 від 05.10.2016.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, представник позивача - ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлення права споживачів, а також визначення механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч.1 ст.4 цього Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров'я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами.

В розумінні п.13 ч.1 цього Закону належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну. Продукція, щодо якої нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, встановлені вимоги стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, повинна вводитися в обіг та реалізовуватися з додержанням зазначених вимог.

Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, 28.09.2016 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області із заявою про проведення перевірки, в якій просила:

-провести позапланову перевірку квартири АДРЕСА_1 та забудовника (виготовлювача) "квартири" ПП "Креатор - Буд" (вул. Листопадова, 1/3, м. Тернопіль), якою встановити порушення прав споживача ОСОБА_1 на предмет неналежної якості квартири у зв'язку із виявленням скритих недоліків квартири - знаходження води у міжповерховому перекритті над квартирою 43, що істотно впливає на експлуатацію квартири, завдає шкоди її здоров'ю та членів її сім'ї, завдало шкоду її майну;

-витребувати від ПП "Креатор-Буд" копії необхідних документів, які характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, що використовувалися для будівництва квартири АДРЕСА_2;

-притягнути ПП "Креатор-Буд" до відповідальності;

-залучати її до заходів, які будуть проводитися під час перевірки та надавати можливість ознайомитися із документами, що складатимуться в при перевірці;

-провести інші дії, спрямовані на проведення повної та об'єктивної перевірки.

За наслідками розгляду зазначеної заяви Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області листом від 05.10.2016 № 822 повідомило позивача, що відповідно до вимог ст.ст.5,7 Закону України "Про звернення громадян" її заява надіслана для розгляду та вжиття заходів згідно із наданими повноваженнями управлінню Державною архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області.

Вважаючи дії субєкта владних повноважень щодо неналежного розгляду звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян» неправомірним, позивач звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно дост. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення та дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (із змінами та доповненнями), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

В силу вимог частини 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до ч. 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

З аналізу вищенаведених норм Закону слідує, що чинним законодавством України встановлений обов'язок суб'єкта владних повноважень повідомляти громадянина про наслідки розгляду його звернення (заяви, клопотання) та ознайомити громадянина з рішенням суб'єкта владних повноважень, прийнятого за наслідками звернення громадянина, з зазначенням інформації по суті викладених особою у зверненні питань.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Так, згідно Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області, затвердженого Наказом Держпродсподивслужби від 25 лютого 2016 року №10, Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів вищого рівня та їй підпорядковане. Повноваження Головного управління поширюються на територію Тернопільської області (п.1).

Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держпродспоживслужби, дорученнями Голови Держпродспоживслужби та його заступників, актами місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспоживслужби на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (п.п. 2,3).

Відповідно до п. 7 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань забезпечує реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання субєктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на субєктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування; здійснює у межах своєї компетенції заходи з виробництва та розповсюдження соціальної реклами; сприяє органам місцевого самоврядування у здійсненні ними повноважень щодо захисту прав споживачів; сприяє створенню необхідних умов для навчання та набуття населенням правових знань у сфері захисту прав споживачів; організовує надання споживачам консультацій з питань захисту їх прав; сприяє реалізації в Україні Керівних принципів для захисту інтересів споживачів, прийнятих Генеральною Асамблеєю ООН 09 квітня 1985 року; висвітлює у засобах масової інформації результати роботи з контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з п.12 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, вживає у межах повноважень, передбачених законом, заходів щодо усунення порушень вимог закону і притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності згідно із законом.

Головне управління з метою організації своєї діяльності здійснює розгляд звернень громадян з питань, що належать до його компетенції (пп.4 п. 13 Положення).

Відповідно до підпунктів 10-12 п.14 Положення Головне управління має право: здійснювати заходи державного нагляду (контролю) відповідно до закону; вимагати відповідно до закону від субєктів господарювання усунення виявлених порушень; вживати у межах повноважень, передбачених законом, заходів щодо усунення порушень вимог закону і притягнення винних у таких порушеннях осіб до відповідальності згідно із законом.

Пунктами 23 та 24 визначено, що Головне управління Держпродспоживсужби в Тернопільській області утворюється в порядку, передбаченому ст. 21 «Про центральні органи виконавчої влади», є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах Казначейства України, печатку із зображення Державного Герба України і своїм найменуванням.

В контексті наведених правових норм та наявних у матеріалах справи письмових доказів колегія суддів дійшла висновку, що відповідач розглянув звернення позивача формально та не вжив належних заходів по суті поданої позивачем заяви про порушення її прав та інтересів.

При цьому, лист Головного управління Держпродспоживсужби в Тернопільській області від 05.10.2016 №822, на який покликається відповідач як на підтвердження належного розгляду заяви позивача від 28.09.2016, не є доказом розгляду вказаної заяви у відповідності до вимог положень Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Закріплений у ст.8 КАС України принцип Верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин вірним способом відновлення порушеного права позивача є зобовязання відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії, а саме зобовязати Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2016 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про захист прав споживачів» та надати обґрунтовану відповідь

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Норми частини 6 статті 94 КАС України передбачають, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 207 цього Кодексу у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається із матеріалів справи, документально підтвердженими судовими витратами ОСОБА_1 є витрати, повязані із сплатою судового збору, в розмірі 2757, 52 грн.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі № 819/1635/16 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області, оформлену листом від 05.10.2016 №822, про розгляд заяви ОСОБА_1 від 28.10.2016.

Зобовязати Головне управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2016 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про захист прав споживачів» та надати обґрунтовану відповідь.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2757 (дві тисячі сімсот пятдесят сім) гривень 52 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Постанова складена в повному обсязі 03.10.2017.