Справа № 539/1385/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2017 р.Справа № 539/1385/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.07.2017р. по справі № 539/1385/17
за позовом ОСОБА_1
до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області
про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту Лубенське об`єднане УПФУ, відповідач), в якому просив суд :
- визнати протиправними дії Лубенського об`єднаного УПФУ щодо відмови в перерахунку та виплаті позивачеві пенсії відповідно до довідок № № 3, 4 від 30.03.2017 року та скасувати рішення Лубенського об`єднаного УПФУ № 136 від 20.04.2017 року;
- зобов`язати Лубенське об`єднане УПФУ Полтавської області перерахувати та сплачувати позивачеві пенсію відповідно до довідок №№ 3, 4, виданих Лубенською ПМК-4 від 30.03.2017 року із заробітної плати 2284,99 крб. за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.07.1986 року по 31.07.1986 року без урахуванням 400 крб. премії, починаючи з 05.04.2017 року з урахуванням сплачених сум.
Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.07.2017 року по справі № 539/1385/17 позов ОСОБА_1 до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Скасовано рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 136 від 20.04.2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідок Лубенської ПМК-4 від 30.03.2017 року № 3 і №4.
Зобов`язано Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідок № 3 і №4 від 30.03.2017 року, які видані Лубенською ПМК-4, згідно якої перераховано заробітну плату ОСОБА_1 за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 2284,99 крб., починаючи з 05.04.2017 року з урахуванням сплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Лубенського міськрайонного суду від 14.07.2017 року по справі № 539/1385/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність у Лубенської пересувної механізованої колони № 4 підстав для обчислення заробітку позивачеві за час роботи в зоні відчуження із годинної тарифної ставки, підвищеної на 100%, та для врахування при визначенні заробітку премії в розмірі 60%, оскільки наявні на підприємстві документи про нарахування заробітної плати та особовий рахунок за 1986 рік не підтверджують факт встановлення на підприємстві премії в розмірі 60%.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, отримує пенсію по інвалідності у Лубенському об`єднаному УПФУ Полтавської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 31.05.2011 року, посвідчення інваліда війни 2 групи серії НОМЕР_2 від 26.05.2011 року (а.с.5).
Позивач працював у Лубенській пересувній механізованій колоні № 4 (далі по тексту Лубенська ПМК-4), звідки був відряджений на проведення робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.6-7).
Згідно з архівною довідкою військової частини 61606 № 27 від 30.08.1986 року, копія якої наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 знаходився на учбових зборах з 01.06.1986 р. по 28.08.1986 р. та йому належить до виплати за місцем постійної роботи 100% тарифної ставки за період з 08.06.1986 р. по 28.08.1986 р. Як вбачається з вказаної довідки, позивач у відповідності до розпорядження Ради міністрів СРСР від 17.05.1986 року та від 23.05.1986 року має право на отримання заробітку у двократному розмірі за 4 дні червня, 26 днів липня та 15 днів серпня 1986 року, у трикратному розмірі за 19 днів червня, 5 днів липня та 12 днів серпня 1986 року (а.с.8).
Після виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 повернувся до попереднього місця роботи, де після повернення йому і було нараховано та виплачено заробітну плату (грошове забезпечення) за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно з довідками № 3 і № 4, виданими 30.03.2017 року Лубенською ПМК-4, ОСОБА_1 перераховано заробітну плату за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 2684,99 крб., в тому числі одноразова премія 400 крб. (а.с.9-14).
05.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Лубенського об`єднаного УПФУ Полтавської області із заявою з приводу перерахунку та виплати йому пенсії згідно довідок № 3 і №4 від 30.03.2017 року, однак рішенням відповідача №136 від 20.04.2017 року позивачеві в перерахунку пенсії на підставі довідок, виданих Лубенською ПМК-4, було відмовлено (а.с.15-16).
Не погодившись таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про його скасування, визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання Лубенського об`єднаного УПФУ перерахувати та виплачувати позивачу пенсію відповідно до довідок Лубенської ПМК-4 від 30.03.2017 року №№ 3 та 4, починаючи з 05.04.2017 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок пенсії із заробітку в зоні відчуження в розмірі 2284,99 грн. на підставі довідок №№ 3 і 4 від 30.03.2017 року, виданих Лубенською ПМК-4.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача протиправними, суд першої інстанції виходив з того, що вказані дії знайшли своє вираження у рішенні про відмову в перерахунку пенсії, щодо якого суд прийняв рішення про необхідність його скасування.
Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок № 1210).
У відповідності до п.1 Порядку № 1210 цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (п.2 Порядку № 1210).
Згідно з пп.3 п.3 Порядку № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Відповідно до ч. 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08.06.1986 року по 28.08.1986 року, що підтверджується довідкою військової частини № 61606, виданої 30.08.1986 року за № 27 (а.с.8).
Отже, враховуючи, що позивач пропрацював у зоні відчуження менше 12 місяців підряд, пенсія йому має обчислюватись виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці роботи підряд у зоні відчуження, а саме за липень 1986 року.
Така заробітна плата позивачеві розрахована у довідках Лубенської ПМК-4 від 30.03.2017 року № 3 та № 4.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що розрахунок заробітної плати за роботу у цей час проведено в такому порядку: враховано встановлений 6-годинний робочий день, перераховано на 6-годинний робочий день погодинну тарифну ставку 0,897 крб., відповідно до вимог постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 тарифну ставку підвищено на 100 %, за основним місцем роботи зберігався середній заробіток та середня заробітна плата за кожен робочий день, враховано вихідні дні за основним місцем роботи, обчислено суму оплати праці за роботу в зоні відчуження за липень 1986 року (за роботу в зоні відчуження з урахуванням показника кратності 2 за 26 робочих днів, показника 3 за 5 робочих днів та за вихідні дні в зоні відчуження у подвійному розмірі із застосуванням показників кратності), додано премії в розмірі 60% та в розмірі 400 крб. відповідно до постанови КМУ від 30.05.1986 року № 523, з урахуванням кратності визначено розмір заробітної плати за липень 1986 року 1468,11 крб.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача на підставі вказаних довідок слугувало твердження про те, що при розрахунку заробітної плати позивача за роботу в зоні відчуження відсутні підстави для застосування показників кратності до годинної тарифної ставки, підвищеної на 100%, як це проведено Лубенською ПМК-4. Крім того, безпідставно застосовано годинну тарифну ставку 0,790 крб. при 8-годинному робочому дні, оскільки в акті зустрічної перевірки № 149 від 18.04.2017 року зазначено, що ОСОБА_1 працював на посаді автокранівника 6 розряду, дані про годинну тарифну ставку в зарплатній відомості за 1986 рік відсутні. Також вказано про безпідставність врахування при розрахунку заробітку в зоні відчуження премії в розмірі 60% заробітку та в розмірі 400 крб.
Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.
Відповідно до п.1 постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади. Встановлені законодавством граничні розміри премій обчислювати виходячи з вказаних підвищених тарифних ставок (відрядних розцінок) і посадових окладів.
Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-РС «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» було дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за згодою з головою урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах у ІІІ зоні небезпеки, у 5-кратному розмірі порівняно з встановленими діючим законодавством нормами, по ІІ зоні у 4-кратному розмірі і в І зоні в 3-кратному розмірі.
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05.06.1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» встановлено, що за працівниками, направленими в порядку переводу для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища, зберігається середня заробітна плата. Встановлено, що оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій та першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у чотирьох-, трьох- та двократному розмірах, понад середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу) встановленої за місцем роботи. Дозволено підприємствам, організаціям та установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні та святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.
Вказана постанова доведена до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 року № 207.
Таким чином, виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207 від 10 червня 1986 року, п.1 постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 року № 153/10-43 оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, при цьому за працівником, який бере участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зберігається середня заробітна плата за місцем роботи, а премії, заохочення й винагороди нараховуються відповідно до діючих положень на збільшені тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що в період, коли позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і за який йому було взято заробітну плату для перерахунку пенсії липень 1986 року, вищезазначені нормативні акти набрали чинності і підлягали врахуванню під час обчислення заробітку позивача для обчислення пенсії.
Твердження відповідача про те, що після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу згідно постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Профспілок від 07.05.1986 року № 524-156, є необґрунтованими, оскільки розпорядження від 17.05.1986 року № 964 не містить застережень щодо застосування постанови № 524-156 від 07.05.1986 року.
Крім того, колегія суддів зазначає, що постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 10.06.1986 року № 207 доведено до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок, що Рада Міністрів СРСР і ВЦРПС постановою від 05.06.1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» встановлено працівникам підприємств, організацій і установ, що виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища, додаткову оплату праці за роботу у нічний час в розмірі 35 відсотків часової тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час та максимальний розмір премії 60% тарифної ставки (посадового окладу) на місяць.
Таким чином, розмір премії у 60% було прямо встановлено постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС постановою від 05.06.1986 року № 665-195 та постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 10.06.1986 року № 207, а тому є необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачеві за період роботи у зоні відчуження повинна була нараховуватися премія у тому ж розмірі, як і іншим працівникам підприємства, які не брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто, у відповідності з діючим положенням про преміювання.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок пенсії на підставі довідок Лубенської ПМК-4 від 30.03.2017 року № 3 та № 4, виходячи із заробітку з зоні відчуження у розмірі 2284,99 крб.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, правомірність своїх дій щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі довідок Лубенської ПМК-4 №№ 3, 4 від 30.03.2017 року належним чином не довів.
Оскільки, вчиняючи оскаржувані дії та приймаючи рішення 136 від 20.04.2017 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про скасування вищезазначеного рішення Лубенського об`єднаного УПФУ та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до довідок Лубенської ПМК-4 від 30.03.2017 року № № 3 та 4, виходячи з розміру заробітної плати за період з 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 2284,99 крб.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі в частині задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду в цій частині не спростовують.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.
Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.07.2017р. по справі № 539/1385/17 в частині задоволення позову залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 02.10.2017 р.