Справа № 813/3254/17
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року справа № 813/3254/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Карпяк О.О.,

секретаря судового засідання Єрмакова Х.Р.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Першого заступника керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області в особі Виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Перший заступник керівника Стрийської місцевої прокуратури Львівської області (далі позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області в особі Виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області в особі виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини, що знаходяться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області, а саме: Братська могила радянських воїнів (пам., 1952 мармурова крихта, охоронний номер 739); Будинок в якому жила ОСОБА_2 українська співачка (худ.- мем.таб 1973, охоронний номер 1686); Памятник борцям за волю Україну (ск. ОСОБА_3, 2000, охоронний номер 1688); Памятник ОСОБА_4 українському поету і художнику (ск. ОСОБА_3, 1991, охоронний номер 1690); Городище давньоруське смт. Верхнє Синьовидне, ур. Золота гора (ХІ-ХІІ ст.ст.); ОСОБА_5 ОСОБА_6 с. Межиброди (1884 р.,охоронний номер 2919/1-М); Дзвіниця церкви ОСОБА_6 с. Межиброди ( ХІХ ст.,охоронний номер 2919/2-М); Клуб читальня с. Межиброди (1936 р.,охоронний номер 2920-М); ОСОБА_5 ОСОБА_7 Хрестителя смт. Верхнє Синьовидне (1888 р.,охоронний номер 1493-М) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих пам'яток України;

- зобовязати Верхньосиньовидненську селищну раду Сколівського району Львівської області в особі виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини місцевого та національного значення, що знаходяться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області, а саме: Братська могила радянських воїнів (пам., 1952 мармурова крихта, охоронний номер 739); Будинок в якому жила ОСОБА_2 українська співачка (худ.- мем.таб 1973, охоронний номер 1686); Памятник борцям за волю Україну (ск. ОСОБА_3, 2000, охоронний номер1688); Памятник ОСОБА_4 українському поету і художнику (ск. ОСОБА_3, 1991, охоронний номер 1690); Городище давньоруське смт. Верхнє Синьовидне, ур. Золота гора (ХІ-ХІІ ст.ст.); ОСОБА_5 ОСОБА_6 с. Межиброди (1884 р.,охоронний номер 2919/1-М); Дзвіниця церкви ОСОБА_6 с. Межиброди ( ХІХ ст.,охоронний номер 2919/2-М); Клуб читальня с. Межиброди (1936 р.,охоронний номер 2920-М); ОСОБА_5 ОСОБА_7 Хрестителя смт. Верхнє Синьовидне (1888 р.,охоронний номер 1493-М) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області в особі Виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області всупереч чинному законодавству не виготовлено облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини місцевого та національного значення, що знаходиться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області. В обґрунтування зазначеного позивач стверджує, що моніторингом Державного реєстру нерухомих памяток України місцевою прокуратурою встановлено, що в Державному реєстрі нерухомих памяток України немає жодної памятки культурної спадщини національного чи місцевого значення, що знаходитися на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області. Водночас, вивченням інформації Сколівської районної державної адміністрації встановлено, що на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області налічується девять памяток культурної спадщини. Таким чином, вважаючи, що бездіяльність відповідача порушує інтереси держави, позивач, керуючись ч.2 ст.23 Закону України Про прокуратуру та ч.2 ст.60 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), звернувся до суду з адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та надала пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві, просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Стрийською місцевою прокуратурою Львівської області під час вивчення питання занесення обєктів культурної спадщини, що розташовані на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області до Державного реєстру нерухомих памяток України, виявлено, що відповідачем не виготовлено документації на кожен із обєктів культурної спадщини, що знаходиться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області.

Так, моніторингом Державного реєстру нерухомих памяток України встановлено, що в Державному реєстрі нерухомих памяток України немає жодної памятки культурної спадщини національного чи місцевого значення, що знаходяться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, з інформації Сколівської районної державної адміністрації встановлено, що на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області налічується девять памяток культурної спадщини, зокрема:

- Братська могила радянських воїнів (пам., 1952 мармурова крихта, охоронний номер 739);

- Будинок в якому жила ОСОБА_2 українська співачка (худ.- мем.таб 1973, охоронний номер 1686);

- Памятник борцям за волю України (ск. ОСОБА_3, 2000, охоронний номер1688);

- Памятник ОСОБА_4 українському поету і художнику (ск. ОСОБА_3, 1991, охоронний номер 1690);

- Городище давньоруське смт. Верхнє Синьовидне, ур. Золота гора (ХІ-ХІІ ст.ст.);

- ОСОБА_5 ОСОБА_6 с. Межиброди (1884 р.,охоронний номер 2919/1-М);

- Дзвіниця церкви ОСОБА_8 с. Межиброди ( ХІХ ст., охоронний номер 2919/2-М);

- Клуб читальня с. Межиброди (1936 р.,охоронний номер 2920-М);

- ОСОБА_5 ОСОБА_7 Хрестителя смт. Верхнє Синьовидне (1888 р., охоронний номер 1493-М).

Як вбачається з матеріалів справи, Стрийською місцевою прокуратурою Львівської області скеровано запит від 18.07.2017 року № 05-14-2539 вих. 17, на який Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області надано відповідь № 02-19/183 від 10.08.2017, що облікова документація на обєкти культурної спадщини не складалася і на розгляд Консультативної ради відділу охорони культурної спадини та культурних цінностей Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації не скеровувалася.

Аналізуючи приписи законодавства у взаємозвязку з обставинами даної справи, суд дійшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів громадян і держави в судах у випадках визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до окружного адміністративного суду в інтересах держави передбачено ст. 24 Закону України Про прокуратуру та ст. 60 КАС України.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України Про прокуратуру).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Суд погоджується з твердженням позивача про відсутність органу уповноваженого на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом до органу місцевого самоврядування, що у взаємозвязку з необхідністю врегулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини зумовлює повноваження прокуратури на звернення до суду.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України Про охорону культурної спадщини (далі Закон).

Положеннями ст.1 Закону визначено, що об'єкт культурної спадщини визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Памяткою культурної спадщини, в силу положень ст.1 цього Закону, є обєкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих памяток України, або обєкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) обєкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України.

Охорона культурної спадщини, відповідно до положень ст.1 Закону, являє собою систему правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об'єктів культурної спадщини.

Тобто, регулювання відносин у сфері охорони культурної спадщини, спрямоване на її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону, об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій пам'яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1760 від 27 грудня 2001 року (далі Порядок).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що обєкти культурної спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих памяток України за рішенням Кабінету Міністрів України (щодо обєктів національного значення) та Міністерства культури України (щодо обєктів місцевого значення).

У силу п.2 Порядку, на кожний обєкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в такому органі.

Пунктом 3 Розділу X Прикінцеві положення Закону України Про охорону культурної спадщини передбачено, що об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР Про охорону і використання пам'яток історії та культури, визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.3 Порядку, облікова документація на обєкти культурної спадщини, які відповідно до пункту 3 розділу Х Прикінцеві положення Закону України Про охорону культурної спадщини визнаються памятками, включає облікову картку або паспорт, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану.

Облікова документація на щойно виявлені обєкти культурної спадщини включає облікову картку, коротку історичну довідку, акт технічного стану та матеріали фотофіксації сучасного стану.

Згідно з абц.3 п.3 Порядку, пропозиції щодо включення щойно виявлених обєктів культурної спадщини до Реєстру подаються не пізніше ніж протягом трьох років з дня їх включення до переліку обєктів культурної спадщини.

За приписами п.5 Порядку, якщо обєкт культурної спадщини є комплексом (ансамблем) або визначним місцем, облікова документація на такий обєкт включає паспорт на комплекс (ансамбль) або визначне місце в цілому, облікову картку на кожний окремий обєкт культурної спадщини, що входить до складу комплексу (ансамблю) або визначного місця, генеральний план з позначенням меж території комплексу (ансамблю) або визначного місця і кожного окремого обєкта культурної спадщини, матеріали фотофіксації як окремих обєктів культурної спадщини, так і загального вигляду всього комплексу (ансамблю) або визначного місця. Якщо обєкт культурної спадщини має зовні чи в інтерєрі твори мистецтва або елементи опорядження, які є предметом охорони, додатково складаються облікові картки на внутрішнє чи зовнішнє оздоблення. (п.6 Порядку).

За змістом п.4 Порядку, облікова документація, що передбачає виконання роботи з метою виявлення, дослідження, фіксації обєкта культурної спадщини, визначення його антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності, складається спеціально уповноваженими органами охорони культурної спадщини, до яких належать орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні держадміністрації, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.

Тобто, в силу п.4 Порядку, на виконавчий орган сільської ради, окрім інших, покладається обовязок складання облікової документації для кожного обєкту культурної спадщини, що пропонується для занесення до Реєстру. Згідно з ч.1 ст.11 Закону України Про місцеве самоврядування, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Отже, у даних спірних правовідносинах такий обовязок покладається на виконавчий комітет Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області.

Суд звертає увагу на положення абц.2 п.2 Порядку, яким визначено, що занесення обєкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається. Тобто, невиконання відповідачем вимог законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини унеможливлює занесення обєкта культурної спадщини до Реєстру, а відтак суперечить цілям Закону Про охорону культурної спадщини, в преамбулі якого зазначено, що охорона об'єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно із ст.ст.3-6 Закону України Про охорону культурної спадщини державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належить, зокрема, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною 2 ст.5 Закону України Про охорону культурної спадщини передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих памяток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих обєктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення обєктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих памяток України та про внесення змін до нього щодо памяток національного значення; занесення обєктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих памяток України та внесення змін до нього щодо памяток місцевого значення.

При цьому, ч.2 ст.6 Закону України Про охорону культурної спадщини передбачено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить: 1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; 2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об'єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; 3) забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам'яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам'яток та в історичних ареалах населених місць.

Однак, як досліджено судом, попри наведені правові норми у сфері охорони культурної спадщини, відповідачем облікова документація на обєкти культурної спадщини не складалася і на розгляд Консультативної ради відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації не скеровувалася.

Суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити, відповідно до покладених на неї обовязків, згідно із законодавством України. А правовий аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що саме на відповідача Верхньосиньовидненську селищну раду Сколівського району Львівської області в особі Виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області покладається обовязок виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини, що знаходиться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих памяток України.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що бездіяльность відповідача є протиправною, а відтак, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України відшкодування витрат, понесених позивачем - суб'єктом владних повноважень, не передбачено.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області в особі виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини, що знаходяться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області, а саме: Братська могила радянських воїнів (пам., 1952 мармурова крихта, охоронний номер 739); - Будинок в якому жила ОСОБА_2 українська співачка (худ.- мем.таб 1973, охоронний номер 1686); Памятник борцям за волю Україну (ск. ОСОБА_3, 2000, охоронний номер 1688); Памятник ОСОБА_4 українському поету і художнику (ск. ОСОБА_3, 1991, охоронний номер 1690); Городище давньоруське смт. Верхнє Синьовидне, ур. Золота гора (ХІ-ХІІ ст.ст.); ОСОБА_5 ОСОБА_6 с. Межиброди (1884 р.,охоронний номер 2919/1-М); Дзвіниця церкви ОСОБА_6 с. Межиброди ( ХІХ ст.,охоронний номер 2919/2-М); Клуб читальня с. Межиброди (1936 р.,охоронний номер 2920-М); ОСОБА_5 ОСОБА_7 Хрестителя смт. Верхнє Синьовидне (1888 р.,охоронний номер 1493-М) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих пам'яток України;

3. Зобовязати Верхньосиньовидненську селищну раду Сколівського району Львівської області Львівської області в особі виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації на кожен із обєктів культурної спадщини місцевого та національного значення, що знаходяться на території смт. Верхнє Синьовидне та с. Межиброди Сколівського району Львівської області, а саме: Братська могила радянських воїнів (пам., 1952 мармурова крихта, охоронний номер 739); Будинок в якому жила ОСОБА_2 українська співачка (худ.- мем.таб 1973, охоронний номер 1686); Памятник борцям за волю Україну (ск. ОСОБА_3, 2000, охоронний номер1688); Памятник ОСОБА_4 українському поету і художнику (ск. ОСОБА_3, 1991, охоронний номер 1690); Городище давньоруське смт. Верхнє Синьовидне, ур. Золота гора (ХІ-ХІІ ст.ст.); ОСОБА_5 ОСОБА_6 с. Межиброди (1884 р.,охоронний номер 2919/1-М); Дзвіниця церкви ОСОБА_6 с. Межиброди ( ХІХ ст.,охоронний номер 2919/2-М); Клуб читальня с. Межиброди (1936 р.,охоронний номер 2920-М); ОСОБА_5 ОСОБА_7 Хрестителя смт. Верхнє Синьовидне (1888 р.,охоронний номер 1493-М) та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих пам'яток України

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 06.10.2017 року

Суддя Карп'як Оксана Орестівна