Справа № 822/1914/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1914/17

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

27 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Гіюк Д.М.,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Дунаєвецький відділ поліції Головного управління Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області генерала поліції третього рангу ОСОБА_4 від 17 березня 2017 року №446 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області" в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді усного зауваження.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області №446 від 17.03.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_3 у виді усного зауваження. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2017 року о 13 год. до УКЗ ГУНП в Хмельницькій області надійшла інформація про те, що перебуваючи у службовому відрядженні в смт. Брусилів, Житомирської області, старший слідчий СВ Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції ОСОБА_3М, отримав тілесні ушкодження під час проведення обшуку від невідомого громадянина, яким виявився інспектор тренінгового центру ГУНП в м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_5 Згідно медичних висновків капітана поліції ОСОБА_3 визнано тверезим. За цим фактом слідчим відділенням Брусилівського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 за ч.2 ст.343 і призначено службове розслідування ( стор. 45 - 46 справи).

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим слідчим СВ Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції ОСОБА_3 №19/17 від 03.02.2017 року (далі - Висновок), за неналежне виконання службової дисципліни, що полягає у не виконанні вимог Закону України від 02.07.2015 року №580-УІІІ "Про Національну поліцію" стосовно не вжиття заходів особистої небезпеки та призвело до травмування, на старшого слідчого СВ Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції ОСОБА_3 та оперуповноваженого СКП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у виді усного зауваження ( стор. 101 - 109 справи).

Наказом ГУНП в Хмельницькій області №446 від 17.03.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області" на старшого слідчого СВ Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у виді усного зауваження ( стор. 41 - 42 справи).

Позивач не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, виходив з того, що останній при виконанні ним службових обов'язків, зокрема в ході проведення обшуку 04.02.2017 року в смт. Брусилів Житомирської області, жодних порушень вимог Законів України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" та "Про Національну поліцію" не допустив.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено положеннями Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року № 3460-IV (Закон № 3460-IV).

Службова дисципліна, в розумінні положень ст. 1 вказаного Закону, це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Закону № 3460-IV визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 3460-IV особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (с. 4 Закону № 3460-IV).

Зокрема, порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначено Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230.

Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс (п. 2.1 вказаної Інструкції).

В даному випадку, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити на тому, що фактично завданням службового розслідування є повне об'єктивне і всебічне розслідування обставин порушень, скоєних особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, виявлення причин та умов, що сприяли їхньому скоєнню, встановлення винних і забезпечення правильного застосування чинних нормативних актів для того, щоб кожен винний був притягнутий до відповідальності, а жоден невинний не постраждав.

Службове розслідування має сприяти дотриманню законності, викоріненню випадків її порушення, а також вихованню в особового складу органів внутрішніх справ почуття точного і безумовного дотримання законодавства.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що при проведенні службового розслідування первинному з'ясуванню підлягають сама подія порушення (час, місце спосіб, інші обставини) та наявність особистої вини самого працівника органів внутрішніх справ у скоєнні порушення. Обов'язковому повному, об'єктивному та всебічному дослідженню підлягають обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що пом'якшують чи обтяжують його відповідальність.

В ході ж дослідження наявних матеріалів справи, зокрема Висновків службових розслідувань №3/2-17 від 09.02.2017 року та №19/17 від 03.02.2017 року, судова колегія дійшла висновку, що позивача оскаржуваним в межах даної справи наказом, притягнуто до дисциплінарної відповідальності фактично за отримання особисто ним тілесного ушкодження при виконанні службових обов'язків. Дана обставинам підтверджується і тим, що вказаними Висновками службових розслідувань не було виявлено факту вчинення капітаном поліції ОСОБА_3 будь-яких порушень, які б могли бути розцінені, як достатня підстава для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

До того ж, за фактом вчинення опору ОСОБА_5, працівнику правоохоронного органу ОСОБА_3 під час виконання ним службових обов'язків при проведенні обшуку за ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області в смт. Брусилів Житомирської області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000028 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.342 КК України, яка передбачає відповідальність за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обовязків, у вигляді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк до чотирьох років, або позбавлення волі на строк до двох років, що також безпосередньо може свідчити про відсутність будь-якого складу правопорушення в діях позивача (а.с. 33).

Відповідно до п. 3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію "поліцейський зобовязаний, окрім іншого, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського і професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва.

Тобто, судова колегія апеляційної інстанції в розрізі встановлених обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що ОСОБА_3 при виконанні своїх службових обов'язків, зокрема в ході проведенні обшуку 04.02.2017 року в смт. Брусилів Житомирської області, жодних порушень вимог Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" та Закону України "Про Національну поліцію" не допустив, а навпаки виконання своїх службових обов'язків здійснював з дотриманням нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.

Окрім того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідач, посилаючись на помилкове трактування судом першої інстанції положень ст. 20 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", зазначає про факт пропуску позивачем строку встановленого для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Зокрема, апелянт посилається на положення ст. 99 КАС України та зазначає, що тримісячний строк оскарження накладеного дисциплінарного стягнення, як випливає зі ст. 20 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", в сукупності з ст. 21 цього ж Закону, стосується випадків оскарження такого стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України, а оскарження ж накладеного дисциплінарного стягнення до суду має відбуватись в порядку, встановленому нормами КАС України.

Судова колегія апеляційної інстанції не погоджується з наведеними доводами відповідача та вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку положеннями ст. 20 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" закріплене право особи рядового або начальницького складу усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Відповідно ж до ст. 21 цього ж Закону дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення.

Що ж стосується поновлення строку для подання скарги до суду, то в даному випадку вказане процесуальне питання регулюється саме приписами Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема положеннями ст. 102 КАС України, де чітко визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом (в даному випадку Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України"), може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Тобто посилання апелянта на помилкове застосування судом першої інстанції положень ст. 21 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" при вирішення питання стосовно дотримання позивачем строку встановленого для оскарження дисциплінарного стягнення колегією суддів відхиляються, як такі що є необгрунтованими та не підтвердженими відповідними належними та допустимими доказами.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що з огляду на викладені обставини справи та здійснений аналіз норм чинного законодавства, що регулює виниклі між сторонами правовідносини, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги на разі немає.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача не спростовують правомірності рішення суду першої інстанції, який правомірно задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 02 жовтня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8