Справа № 820/3363/17
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 вересня 2017 р. № 820/3363/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

за участю секретаря судового засідання - Денисенко А.А.

за участю:

представника позивача - Леонової Т. О.,

представника відповідача - Зінченка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод"
до Головного управління ДФС у Харківській області
провизнання дій незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати дії ГУ ДФС у Харківській області по проведенню перевірки, яка оформлена актом від 07.07.2017р. №7015/20-40-14-05-19/36537542, протиправними;

- скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.07.2017р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 333048,00грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірне рішення суб'єкта владних повноважень вмотивоване помилковими судженнями, факт вчинення податкового правопорушення є вигаданим, при справлянні податку на додану вартість платник неухильно дотримувався вимог закону. Посилаючись на ці міркування, представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився. Надав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що з пояснень керівників контрагентів позивача - ТОВ «Кенмор» та ТОВ «Еліт-Техно», вбачається факт відсутності взаємовідносин між платником та вказаними суб'єктами господарювання. Отже, вироблена платником продукція була реалізована не для даних суб'єктів господарювання. Відтак, платником вчинено порушення п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, адже продукція, виготовлена з придбаних товарів (сировини), була використана не у межах господарської діяльності. Посилаючись на ці міркування, представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позову. (т.1 а.с.66-68)

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що контролюючий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Богодухівський молзавод» з питання дотримання вимог податкового законодавства щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Кенмор» за червень, липень, серпень 2016 року, з ТОВ «Еліт-техно» за червень, липень, серпень 2016 року, та джерел походження матеріальних цінностей, використаних при виробництві продукції, що реалізовувалась ТОВ «Еліт-техно» та ТОВ «Кенмор».

Результати перевірки оформлені актом від 07.07.2017 року №7015/20-40-14-05-19/36537542. (т.1 а.с.17-42)

У вказаному акті відображені судження контролюючого органу про вчинення платником порушень п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999р., п.44.1, п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України за рахунок реалізації виготовленої продукції на користь ТОВ «Кенмор» (у звітних податкових періодах червень - серпень 2016 року) і на користь ТОВ «Еліт-техно» (у звітних податкових періодах червень - серпень 2016 року).

З посиланням на вказаний вище акт перевірки, Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 26.07.2017р. № (форма «В4»), яким зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за серпень 2016р. на суму 333.048,00 грн. (т.1 а.с.55)

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного податкового повідомлення-рішення, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті від 07.07.2017 року №7015/20-40-14-05-19/36537542 на відповідність вимогам закону, зокрема, ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає, що з 01.01.2011 року правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість унормовані приписами розділу V Податкового кодексу України.

Аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України суд дійшов висновку, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів (в тому числі і податкової накладної) без дефекту форми, змісту (тобто відворення всіх обов'язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб'єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрації контрагентом-постачальником податкової накладної в Реєстрі податкових накладних або подання скарги на постачальника.

З наявних у справі документів, які на вимогу суду були надані представником позивача, вбачається, що між позивачем, ТОВ «Богодухівський молзавод» (у якості постачальника) та ТОВ «Кенмор» (у якості покупця) було вчинено низку правочинів у формі договорів поставки, а саме: договір від 09.06.2016р. №ХФ-000158 та від 15.07.2016 р. №ХФ-000175. (т.1 а.с.117)

Як з'ясовано судом, відносно перелічених договорів контролюючим органом не реалізовувалась управлінська функція згідно з п.20.1.30 ст.20 Податкового кодексу України, а відтак, перелічені правочини є діючими.

Відповідно до умов перелічених правочинів постачальник зобов'язується на протязі всього строку дії договорів постачати у власність покупця продукти харчування, а покупець зобов'язаний приймати цю продукцію та оплачувати її вартість.

При цьому, суд враховує, що виробництво продуктів харчування з молочної сировини є основним напрямом господарської діяльності позивача.

У межах виконання зобов'язань за договором від 09.06.2016р. №ХФ-000158 позивач поставив на адресу ТОВ «Кенмор» продукт молоковмісний сирний твердий «Росія» на загальну суму 252.178,92грн., що підтверджується видатковою накладною №ХФ-13617 від 10.06.2016 р. на суму 252.178,92 грн. (в тому числі ПДВ - 42.029,82 грн) (т.1 а.с.120), а також належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними від 09.06.2016 р. №747 на суму 252.000,00 грн., від 10.06.2016р. на суму 178,92 грн. (т.1 а.с.123-126)

Відповідно до платіжних доручень №6 від 09.06.2016р. на суму 126.000,00 грн. та №8 від 09.06.2016р. на суму 126.000,00грн. покупець перерахував безготівкові кошти у власність позивача, що у розумінні приписів ч.1 ст.187 Податкового кодексу України визначило для позивача як платника ПДВ - постачальника товару безальтернативний варіант правової поведінки у вигляді обов'язку збільшити податкові зобов'язання з ПДВ. (т.1 а.с.121, 122)

Крім того, у межах виконання зобов'язань за договором №ХФ-000175 від 15.07.2016 р. (т.1 а.с.127-128) позивач здійснив поставку на адресу ТОВ «Кенмор» продукції власного виробництва, зокрема, масла солодковершкового - «Селянське» 73% жиру, вагового, що підтверджується: видатковою накладною №ХФ-21061 від 31.07.2016р. (т.1 а.с.130), а також належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними:

- від 15.07.2016р. №1157 на суму 524.821,08 грн., (т.1 а.с.139)

- від 18.07.2016 р. №1216 на суму 525.000,00грн., (т.1 а.с.141)

- від 26.07.2016 р. №1833 на суму 1.000.000,00грн., (т.1 а.с.143)

- від 27.07.2016 р. №1860 на суму 50.000,00грн., (т.1 а.с.145)

- від 29.07.2016 р. №2040 на суму 525.000,00грн., (т.1 а.с.147)

- від 04.08.2016 №381 на суму 175.000,00грн. (т.1 а.с.149)

Відповідно до платіжних доручень: №5 від 15.07.2016р. на суму 525.000,00 грн., №10 від 18.07.2016р. на суму 525.000,00 грн., №44 від 26.07.2016р. на суму 500.000,00 грн., №45 від 26.07.2016р. на суму 500.000,00 грн., №50 від 26.07.2016р. на суму 50.000,00 грн., №53 від 28.07.2016р. на суму 525.000,00 грн., №96 від 04.08.2016р. на суму 130.000,00 грн., №97 від 04.08.2016р. на суму 45.000,00 грн. (т.1 а.с.131-138) покупець перерахував безготівкові кошти у власність позивача, що у розумінні приписів ч.1 ст.187 Податкового кодексу України визначило для позивача як платника ПДВ - постачальника товару безальтернативний варіант правової поведінки у вигляді обов'язку збільшити податкові зобов'язання з ПДВ.

Окрім того, судовим розглядом встановлено, що між позивачем, ТОВ «Богодухівський молзавод» (у якості постачальника) та ТОВ «Еліт-техно» (у якості покупця) було вчинено правочин у формі договору поставки від 20.07.2016 р. №ХФ-000185. (т.1 а.с.151-152)

Як з'ясовано судом, відносно цього договору контролюючим органом не реалізовувалась управлінська функція згідно з п.20.1.30 ст.20 Податкового кодексу України, а відтак, згаданий правочин є діючим.

При цьому, суд враховує, що виробництво продуктів харчування з молочної сировини є основним напрямом господарської діяльності позивача.

Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобов'язується на протязі всього строку дії даного договору постачати у власність покупця продукти харчування, а покупець зобов'язаний приймати цю продукцію та оплачувати її вартість.

У межах виконання зобов'язань за згаданим договором позивач здійснив поставку продукції власного виробництва, а саме: масла солодковершкового «Селянське» 73% жиру, вагового на загальну суму 525.000,00 грн. та продукту молоковмісного сирного твердого «Росія» 50% ТМ «Красноградський» на загальну суму 525.000,00 грн., що підтверджується: видатковими накладними від 31.07.2016р. №ХФ-21065 та від 31.08.2016р. №ХФ-24309 (т.1 а.с.155-156), а також належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними:

- від 21.07.2016р. №1446 на суму 525.000,00 грн.,

- від 03.08.2016р. №265 на суму 525.000,00 грн. (т.1 а.с.159, 161)

Відповідно до платіжних доручень №54 від 21.07.2016р. на суму 525.000,00 грн. та №106 від 03.08.2016р. на суму 525.000,00 грн. (т.1 а.с.157-158) покупець перерахував безготівкові кошти у власність позивача, що у розумінні приписів ч.1 ст.187 Податкового кодексу України визначило для позивача як платника ПДВ - постачальника товару безальтернативний варіант правової поведінки у вигляді обов'язку збільшити податкові зобов'язання з ПДВ.

Розглядаючи спір по суті, суд бере до уваги, що контролюючий орган у спірних правовідносинах жодним чином не заперечував реальності виробленого позивачем товару, реальності господарських операцій з придбання сировини, необхідної для виробництва цього товару, наявності у розпорядженні позивача технічних умов, потрібних для виробництва цього товару.

Як орган державної виконавчої влади, відповідач у силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України був зобов'язаний забезпечити неухильне дотримання у спірних правовідносинах положень закону, зокрема і ст.83 Податкового кодексу України, де вказано, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення; 83.1.5. виключено; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Пояснення посадових (службових) осіб контрагента платника податків, в силу закону, можуть давати виключно підстави контролюючому органу для сумнівів у правильності справляння податків, але не можуть слугувати беззаперечним доказом вчинення податкового правопорушення, адже правдивість і достовірність таких пояснень підлягає перевірці судом у межах кримінального судочинства за правилами Кримінального процесуального кодексу України з постановленням відповідного рішення, про що законодавцем прямо згадано у п.83.1.4 ст.83 Податкового кодексу України.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд не знаходить підстав для визнання правильним судження контролюючого органу про невикористання позивачем самостійно виготовленої продукції (рівно як і придбаної для її виробництва сировини) у межах господарської діяльності у розумінні п.14.1.36 ст.4 Податкового кодексу України, позаяк продукція була виготовлена, реальність існування продукції не поставлена під сумнів контролюючим органом, продукція вибула з власності платника податків з компенсацією вартості шляхом перерахування у власність платника податків безготівкових коштів, а доказів взаємопов'язаності платника та контрагентів платника ані матеріали перевірки, ані матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд не вважає, що лише ця обставина свідчить про невідповідність закону спірного рішення суб'єкта владних повноважень.

Так, розглядаючи справу, суд окремо до викладених вище мотивів бере до уваги положення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, де вказано, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписи даної норми кодексу кореспондують положенням абз.1 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, згідно з якими на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами 1 та 2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України також передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абз.1 п.201.10 ст.201). Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз.2 п.201.10 ст.201).

Отже, положення перелічених норм кодексу у системному поєднанні з ст.ст.42, 46, 49, 200-1 Податкового кодексу України означають запровадження державою такого механізму адміністрування податку на додану вартість, при якому держава в особі контролюючого органу здатна здійснювати контроль за діяльністю платників податків, котрі виконують податкові зобов'язання платників ПДВ за допомогою засобів телекомунікаційного зв'язку у межах укладених договорів про визнання електронних документів.

Таким чином, суд вважає, що наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних складеної постачальником та зареєстрованої податкової накладної звільняє покупця - отримувача цієї накладної від будь-якої відповідальності як платника ПДВ за виключенням випадку вжиття з цим постачальником взаємоузгоджених протиправних свідомих дій з неправомірного одержання податкової вигоди, тобто за своєю правовою суттю співучасті у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.191, 205, 209, 212 Кримінального кодексу України.

Доказів наявності таких обставин у спірних правовідносинах сторонами до суду не подано, а судом самостійно, при виконанні вимог ст.ст.11 і 69 КАС України, не виявлено.

Також при вирішенні спору суд бере до уваги, положення п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З положень викладеної норми Кодексу чітко слідує, що обов'язок платника податків збільшити податкові зобов'язання з ПДВ законодавець пов'язав з 4 різними підставами.

Отже, контролюючий орган при кваліфікації діянь платника податків, як податкового правопорушення у силу ст.ст.8 і 19 Конституції України, ст.ст.36, 37 Податкового кодексу України, ч.3 ст.2 КАС України з метою забезпечення правила юридичної визначеності як невід'ємної складової принципу верховенства права, був зобов'язаний послатись на відповідне положення абз.1 п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

В данному випадку у спірних правовідносинах контролюючий орган у висновках акту перевірки послався лише на п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, не забезпечивши як дотримання правила юридичної визначеності як невід'ємної складової запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, так і виконання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Отже, в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірного податкового повідомлення - рішення, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов'язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод".

Окрім вказаної підстави, суд також не може визнати правильними судження контролюючого органу про збільшення грошових зобов'язань з ПДВ з посиланням на п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України у зв'язку з тим, що встановивши реальність товарів та послуг, потребу у задіянні таких товарів і послуг у виробничому процесі платника податків, факт реєстрації виписаних контрагентами податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, фізичне використання товарів та послуг у виробничому процесі, суб'єкт владних повноважень водночас з цим не добув жодних доказів та не навів жодних мотивів з приводу того у яких же саме операціях платника податків, котрі не є господарською діяльністю були використані ці товари, не конкретизував ці операції за критерієм часового виміру та учасників тощо.

Підсумовуючи викладене, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильним та фактично обґрунтованим тих суджень, котрі були покладені контролюючим органом в основу спірного рішення.

Отже, за таких підстав, адміністративний позов слід задовольнити.

Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71 ,158, 159, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій незаконними та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.07.2017р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 333048,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" (пров. Харківський, 6, м.Богодухів, Богодухівський р-н, Харківська обл., 62103, ) судовий збір у розмірі 4995 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 72 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, Харків, вул. Пушкінська, 46, ).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 02 жовтня 2017 року.

Суддя О.В. Панченко