Справа № 336/5091/17
Суддя: Дмитрюк О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

04.10.17Справа № 336/5091/17
Провадження № 2-а/336/471/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, який діє як адміністративний суд, у складі судді Дмитрюк О.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобовязання призначити виплату пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2017 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, від імені якої, на підставі довіреності, діє ОСОБА_2, до Шевченківського обєднаного УПФУ м. Запоріжжя, в якому просить зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити йому виплату пенсії за віком з 25.04.2017 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, посилаючись на те, що 17.02.1997 р. він виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон він мешкав за адресою: АДРЕСА_1, Україна. При віці 66 років і страховому стажі понад 27 років, він досяг усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Ані до виїзду, ані станом на даний час, пенсія йому не призначалась та пенсійних виплат він не отримує.

25.04.2017 р. його представники, від його імені, звернулися до Пенсійного фонду України з заявою, в якій просили визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю. Листом № 5592/О-11 від 11.05.2017 р. ПФУ направив заяву про призначення пенсії позивачу з доданими документами, необхідними для призначення пенсії, зазначивши, що управлінням, визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі.

Крім того, 25.04.2017 р. представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав, безпосередньо до Шевченківського обєднаного УПФУ в м. Запоріжжі, особисту заяву позивача про призначення пенсії, нотаріально посвідчену та апостильовану, разом з оригіналами усіх необхідних документів, які були надані для огляду та засвідчення копій.

Рішенням № 1297/02 від 03.05.2017 р., яке було отримано 24.05.2017 р., відповідач, в порушення положень чинного законодавства України, безпідставно відмовив у призначенні йому виплати пенсії посилаючись на відсутність на те законних підстав оскільки у нього відсутня реєстрації на території України, що є протиправним та заборонено чинним законодавством. Крім того відповідач поставив право позивача на призначення пенсії у залежність від укладення угоди про пенсійне забезпечення між Україною та Ізраїлем, що також заборонено діючим законодавством.

18.05.2017 р. за № 97/О-5 відповідач вдруге відмовив позивачу, у відповідь на вказівку ПФУ про розгляд його заяви про призначення пенсії, обґрунтувавши свою відмову, як і попередню.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними і дискримінаційними, такими що суперечать чинному законодавству і чисельній судовій практиці.

Представник відповідача направив до суду письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що частиною 1 ст. 44 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затверджене постановою правління Пенсійного фонду № 22-1 від 25.11.2005 р., встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сімї у звязку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті та районі за місцем проживання (реєстрації). Відповідно до пункту 2.9 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Відповідно до закордонного паспорту № АС 360120, виданого 29.08.1996 р., позивач є громадянином України, постійним місцем проживання зазначена країна Ізраїль. При подачі заяви про призначення пенсії представником позивача не були надані документи, які б підтвердили його постійну реєстрацію саме в Шевченківському районі мої. Запоріжжя на день подання заяви, що і було б підставою для призначення пенсії. Відповідно до ЗУ «Про конституційний Суд України», а також рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 р. № 15-рп/2000 закони, правові акти або їхні окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 ЗУ № 1058 втрачають чинність з 07.10.2009 р. , тобто від дати прийняття рішення КСУ № 25-рп/2009. Тобто, рішення КСУ № 25-рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.20109 р.. Оскільки на теперішній час відсутня Угода щодо пенсійного забезпечення громадян між Урядами України та Ізраїлю, тому розглядати питання щодо призначення пенсії за віком Позивачу за іншими нормативними актами немає підстав.

Щодо вимоги виплати позивачу пенсії в розмірі прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів відповідач також заперечує з тих підстав, що з відповідною вимогою позивач не звертався до Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, а тому і предметом даного спору зазначена вимога бути не може.

Також відповідачем до суду подане клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України.

Ухвалою суду від 14.09.2017 р. було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у скороченому провадженні у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

У відповідності до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, у разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу.

Вивчивши позовну заяву, матеріали, що до неї додані, та письмові заперечення відповідача, суд не вбачає підстав для розгляду справи у відкритому судовому засіданні за загальними правилами КАС України.

Суд розглядає справу в порядку скороченого провадження, у відповідності до ст. 183-2 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у звязку із наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїхав з України на постійне місце проживання в Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

25.04.2017 р. представник позивача, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1, звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі із особистою заявою останнього про призначення пенсії за віком, разом з оригіналами усіх необхідних документів.

03.05.2017 рішенням Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі № 6 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні та виплаті пенсії на підставі того, що не має законних підстав для прийняття рішення про призначення йому пенсії, у зв'язку з тим, що у нього відсутня реєстрації на території України та відсутня Угода між урядами України та Ізраїлю щодо пенсійного забезпечення громадян.

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до Пенсійного фонду України з заявою щодо передачі його заяви про призначення пенсії за належністю уповноваженому управління для розгляду по суті.

Листом від 11.05.2017 р. № 5542/О-11 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України направив Шевченківському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 від 25.04.2017 р. та додані до неї документи для подальшого спрямування для розгляду по суті та прийняття рішення згідно з законодавством.

Листом відповідача від 18.05.2017 р. позивачу було повідомлено про те, що відповідно до Порядку, затвердженого 25.11.2005 №22-1 заявник з приводу призначення пенсії повинен звертатись особисто за місцем свого проживання (реєстрації).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49, другим реченням статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України ", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1969 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 8 КАС України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до частин першої і четвертої статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що документами, які підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, право громадянина на призначення пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні та відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який було видано позивачу, він є громадянином України, постійне місце проживання якого є держава Ізраїль.

Отже, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як громадянин України, має право на звернення до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Встановлено, що позивач починаючи з 1969 року по лютий 1996 року працював на різних підприємствах в Україні, у томі числі з жовтня 1975 по лютий 1996 року на ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» (м. Запоріжжя), на час звернення до Пенсійного фонду України досяг шістдесяти річного віку (66 років) та мав необхідний стаж для призначення пенсії за віком (понад 25 років), встановлений ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також встановлено, що позивачем були надані всі документі, які визначенні Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування», окрім документа, який підтверджує його місце реєстрації в Україні.

Підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу стало неподання ОСОБА_1 документа, який би підтверджував реєстрацію його місця проживання в Україні.

Проте, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України - гарантується.

З урахуванням вищезазначеного рішення вбачається, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або наявністю відмітки про реєстрацію місця проживання в Україні.

Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, в Україні чи за її межами. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно відмовив в призначенні пенсії позивачу.

Згідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 %, пенсія підлягає обов'язковій індексації.

Згідно ст.ст. 1, 2, 6 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-111 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів (у т.ч. пенсій), у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу, які виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, ... а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету

За таких обставин, пенсійні виплати мають бути призначені , нараховані і виплачені з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено 640,00 грн. судового збору. Тож, ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Таким чином, позивач має право на відшкодування понесених витрат, повязаних з розглядом справи судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-15,17,18,94,99,100,159-163,167,183-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобовязання призначити виплату пенсії за віком - задовольнити.

Зобов'язати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 25 квітня 2017 року, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути з Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн..

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.В. Дмитрюк