Справа № 802/1224/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 жовтня 2017 р. Справа № 802/1224/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "ВІНОБЛАГРОЛІС"

до: Державної екологічної інспекції у Вінницькій області

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Дочірньнє підприємство "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "ВІНОБЛАГРОЛІС" (далі ДП Тульчинський райагроліс ВОКСЛП"ВІНОБЛАГРОЛІС", позивач) з позовом до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (далі - ДЕІ у Вінницькій області, інспекція, відповідач) про:

- визнання протиправними дії щодо проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ДП Тульчинський райагроліс в період з 11.10.2016 р. по 26.10.2016 р.;

- скасування вимоги-претензії №4470/04 від 12.12.2016 р.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що за наслідком проведеної перевірки на дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, відповідачем складено акт, у якому зафіксовано виявлені порушення, а саме, незаконна порубка дерев та визначено розмір шкоди заподіяний такою. В подальшому, підприємству направлено претензію від 12.12.2016р. за вих. №4470/04, у якій вказано про виявлені порушення та зазначено про необхідність сплатити збитки в сумі 1091 552,13 грн.

Позивач вказує, що дії інспекції щодо проведення розрахунків є сумнівними та протиправними. Так, позивач зазначає, розрахунки здійснено на підставі таблиці переводу з діаметра пня в діаметр дерева на висоті 1/3 м, що визначено у відповідності до довідника Нормативно справочные материалы для таксации лесов Украины и Молдавии видавництво Урожай. Однак, відповідно до Положення Про державну екологічну інспекцію України інспекція у свої діяльності не може керуватися законами та нормативними документами іншої держави, рекомендаціями наукових працівників.

Окремо, позивач вказав на наявність лісорубного квитка, відповідно до якого і здійснювалась вирубка дерев та безпідставність тверджень відповідача про вирубку за межами визначеними для цього.

Також, на думу позивача, за наслідком проведеної перевірки відповідач зобовязаний був винести розпорядження або інший розпорядчий документ, який би визначав розмір збитків, що не було зроблено, а отже дії при проведені перевірки є протиправними.

За таких обставин вважає, що вимога претензія підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав з обставин, викладених у письмових запереченнях. Зокрема вказав, що інспекцією проведено розрахунки у відповідності до постанови КМУ від 23.07.2008 р. №665. Також, наголосив, що 31.08.2017р . набрала законної сили постанова Рівненського апеляційного господарського суду у справі №902/140/17 за позовом Держекоінспекції ДП Тульчинський райагроліс ВОКСЛП"ВІНОБЛАГРОЛІС", у якій досліджувалось питання правомірності нарахування збитків. Відтак, на думку представника, підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

В період з 11.10.2016 р. по 26.10.2016 р. посадовими особами Державної екологічної інспекції у Вінницькій області здійснено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів Дочірнього підприємства "Тульчинський райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "ВІНОБЛАГРОЛІС", за наслідком якої складено акт №04/83, у якому зафіксовано виявлені порушення, а саме, ст. ст. 19, 67, 69, 90 Лісового кодексу України - незаконна порубка дерев. Наслідком чого стало нарахування шкоди заподіяної незаконною вирубкою.

В подальшому, підприємству направлено претензію від 12.12.2016р. за вих. №4470/04, у якій вказано про виявлені порушення, - незаконну порубку дерев працівниками підприємства під час виконання ними своїх службових обовязків та зазначено про необхідність сплатити збитки, заподіяні такими (порушеннями) в сумі 1091552,13 грн.

Позивач не погоджується із діями відповідача щодо здійснення розрахунку збитків перевіряючими при проведені перевірки, у звязку із чим звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі Закон № 877-V) (в редакції чинній на момент проведення перевірки).

Частиною першою статті 2 Закону № 877- V визначено, що його дія поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

В розумінні частини першої статті 1 Закону № 877- V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

В свою чергу, відповідно до пункту 1 Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого (діючого на час виникнення спірних правовідносин) , затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 04.11.2011 № 429 (далі Положення №429) державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Держекоінспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

Основними завданнями Держекоінспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території (п.3 Положення №429).

Згідно пункту 4 Положення №429 держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства.

Пунктом 6 Положення №429 визначено, що Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань, серед іншого, має право: проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, ліцензії, сертифікати, висновки, рішення, ліміти, квоти, погодження, свідоцтва); розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії.

При цьому, відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 877- V, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Разом з цим, лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Лісовим Кодексом України (далі ЛК України), іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою статті 90 ЛК України передбачено, що основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Відповідно до частини другої статті 19 ЛК України, постійні лісокористувачі зобов'язані:

1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку;

2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів;

3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення;

4) вести первинний облік лісів;

5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель;

6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об'єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства;

8) забезпечувати безперешкодний доступ до об'єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.

Законом можуть бути передбачені й інші права та обов'язки постійних лісокористувачів.

Окрім того, згідно частини першої статті 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані:

1) забезпечувати посилення водоохоронних, захисних, кліматорегулюючих, санітарно-гігієнічних, оздоровчих та інших корисних властивостей лісів з метою поліпшення навколишнього природного середовища та охорони здоров'я людей;

2) забезпечувати безперервне, невиснажливе і раціональне використання лісових ресурсів для задоволення потреб виробництва і населення в деревині та іншій лісовій продукції;

3) здійснювати відтворення лісів;

4) забезпечувати підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів і збереження біотичного та іншого природного різноманіття в лісах;

5) здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень;

6) раціонально використовувати лісові ділянки.

Частиною першою статті 67 ЛК України визначено, що у порядку спеціального використання можуть здійснюватися такі види використання лісових ресурсів: заготівля деревини; заготівля другорядних лісових матеріалів; побічні лісові користування; використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства, проведення науково-дослідних робіт.

Законодавством України можуть передбачатися й інші види спеціального використання лісових ресурсів.

Спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється в межах лісових ділянок, виділених для цієї мети.

При цьому, із положень статті 69 ЛК України випливає, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Спеціальний дозвіл на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Спеціальний дозвіл на інші види спеціального використання лісових ресурсів видається власниками лісів або постійними лісокористувачами.

На виділених лісових ділянках можуть використовуватися лише ті лісові ресурси і лише для цілей, що передбачені виданим спеціальним дозволом.

Спеціальний дозвіл видається власниками лісів або постійними лісокористувачами у встановленому порядку також на проведення інших рубок та робіт, пов'язаних і не пов'язаних із веденням лісового господарства.

Відповідно до частини першої статті 105 ЛК України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідальність за порушення лісового законодавства серед іншого, несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників (п.1 ч.2 ст. 105 ЛК України).

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ч.1 статті 107 ЛК України).

При цьому, такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами: незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, встановлені в додатку 1 постанови КМУ Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу № 665 від 23 липня 2008 р.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 29-2 ЛК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері лісових відносин застосовує у випадках, передбачених законом, економічні санкції до підприємств, установ та організацій, їх посадових і службових осіб, громадян за порушення вимог законодавства, подає позови до суду про відшкодування збитків і втрат, завданих унаслідок такого порушення.

Посадові особи державної лісової охорони мають право визначати за затвердженими таксами і методиками розмір збитків, завданих лісовому господарству (п.10, ч.1 ст. 91 ЛК України).

Із аналізу вищенаведеного видно, що за порушення лісового законодавства, в т.р. незаконне вирубування дерев передбачена відповідальність та відшкодування збитків за шкоду заподіяну лісу. При цьому на відповідних посадових осіб покладені повноваження щодо проведення розрахунків збитків.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд зазначає про наступне.

За правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення/дія, які порушують безпосередньо права чи обовязки позивача.

Як зазначалось вище, посадовими особами Державної екологічної інспекції проведено перевірку, якою виявлено порушення лісового законодавства, а саме, незаконна вирубка дерев та визначено розмір завданих збитків, у звязку із чим в подальшому направлено претензію з пропозицією сплатити збитки, що відповідає вимогам процитованого вище чинного на момент проведення перевірки законодавства.

Отже, суд наголошує, що повноваження відповідача у досліджуваному випадку щодо проведення нарахування збитків визначено законодавством. Таким чином, у даному випадку, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що стосується збитків, то вони не можуть бути примусово відшкодовані на підставі акту або претензії. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом і правильність їх обчислення перевіряє суд, який буде розглядати справу про їх стягнення, а не адміністративний суд при вирішені спору про повноваження субєкта владних повноважень приймати відповідне рішення/вчиняти дії щодо проведення розрахунку збитків.

За таких обставин дії відповідача та предявлена в подальшому останнім претензія не порушують права, обовязки чи інтереси позивача, а відтак, такі не потребують захисту.

Вказана позиція викладена в постанові ВСУ від 18.10.2016 р. та ухвалах ВАСУ від 18.06.2015 р. справа № К800/58625/14, від 14.05.2015 р. справа № К/800/51644/14, від 10.11.2015 р. справа № К/800/36079/15.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оцінюючи доводи сторони позивача про необхідність прийняття розпорядження за наслідком оскаржуваної перевірки, то суд зазначає про наступне.

Згідно визначення, наведеного у частині девятій статті 7 Закону № 877- V, розпорядження або інший розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) це обов'язкове для виконання письмове рішення органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень у визначені строки. Розпорядження видається та підписується керівником органу державного нагляду (контролю) або його заступником.

Розпорядження може передбачати застосування до суб'єкта господарювання санкцій, передбачених законом.

Отже, з наведеного видно, що розпорядження це, перш за все, рішення про усунення порушень, а тому нарахування збитків та їх розмір не може з цим ототожнюватись, адже збитки є наслідком вчиненого порушення, відповідно, вказувати субєкту владних повноважень про необхідність/обовязковість прийняття розпорядження та визначення ним розміру збитків є безпідставним.

Суд зазначає, що у спірній ситуації вимога про усунення порушень викладена у приписі від 26.10.2016р., який не є предметом оскарження у цій справі.

Окремо щодо позовної вимоги про скасування вимоги-претензії, то суд вказує про наступне.

За загальним визначенням, претензія є формою досудової реалізації господарсько-правової або цивільно-правової відповідальності. Постраждала сторона повинна вказати в претензії, що порушила інша сторона і пред'явити до неї відповідні вимоги.

Отже претензія є лише вимогою особи, заявленої іншій особі про необхідність проведення розрахунків, відшкодування збитків тощо, в той час, коли предметом оскарження в адміністративному суді є юридичні наслідки (застосовані наслідки), що безпосередньо випливають з результатів перевірки. В даному випадку припис.

Відповідно до статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

За визначенням, наведеним у пункті 6 частини 1 статті 3 КАС України, адміністративний позов це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно правових відносинах.

Відповідно до статті 105 КАС України зміст адміністративного позову це адресоване адміністративному суду прохання позивача процесуально-правового характеру задовольнити його вимогу до відповідача. Частина четверта і пята даної статті визначають формулювання позовних вимог, що можуть становити зміст адміністративного позову. За суттю, це бажаний для позивача спосіб захисту адміністративним судом прав, свобод чи інтересів, які він вважає порушеними.

Із матеріалів справи встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області за наслідком проведеної перевірки складено акт та проведено розрахунки розмірів лісопорушення та заподіяної цим шкоди. В подальшому сформовано та направлено позивачу претензію за № 4470/04 від 12.12.2016 р. з пропозицією сплатити вказану у ній суму збитків.

Суд зауважує, що претензія, на відміну від припису, розпорядження, постанови не є юридичною формою рішення і сама по собі не породжує певних правових наслідків для особи, а тому не може бути предметом розгляду у судовому порядку.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача при проведені перевірки щодо здійснення розрахунків вчинені з дотриманням критеріїв наведених у частини третій статті 2 КАС України, а відтак, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Стаття 94 КАС України визначає порядок розподілу судових витрат на результатом розгляду адміністративної справи. Суд зазначає, що у разі відмови у задоволенні позову відшкодування судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 70, 71, 86, 128, 162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна