Справа № 308/3570/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3570/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В. за участю секретаря Рабош О.А., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити призначення пенсії по втраті годувальника, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 03 жовтня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 04 жовтня 2017 року.

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити призначення пенсії по втраті годувальника.

Позов мотивує тим, що 17.03.2017 року ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області подано заяву із необхідними документами на припинення отримуваної пенсії по інвалідності з дитинства та призначення пенсі по втраті годувальника, як інваліду з дитинства третьої групи. Протокольним рішенням №26 від 23.03.2017 року відповідач позивачу відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника, як інваліду з дитинства третьої групи. Мотивом відмови, на думку комісії, послужило те, що ОСОБА_1 не надано висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення 18 років (форма №157-2/о).

Позивач вважає, що такі дії (рішення) Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області є протиправними, необґрунтованими та такими, що грубо порушують її соціальні права і гарантії, передбачені конституцією України та відповідними законами держави, як інваліда третьої групи із дитинства, а тому вони повинні бути визнані протиправними. Позивач вказує, що відповідно до довідки ЛКК Ужгородської дитячої поліклініки №2/12 від 28.02.2017 року інвалідність дитини Мазюта (дівоче прізвище) О.М., ІНФОРМАЦІЯ_1, могла бути встановлена до шестирічного віку. Крім того, згідно висновку Ужгородської МСЕК (довідка серії АВ №0577755 від 29.02.2016 року та довідка серії АВ №0740298 від 23.02.2017 року) ОСОБА_1 визнана інвалідом з дитинства групи, повторно. Позивач вважає, оскільки вона могла бути визнана дитиною інвалідом у віці до 6 років, то відповідно до вимог ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст.1 Закону України «Про державну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам» вона має одночасне право на призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, як непрацездатний член сімї, та отримання державної соціальної допомоги, як інвалід з дитинства.

За таких обставин, позивач просить визнати протиправними дії - протокольне рішення №26 від 23.03.2017 року Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства 3-ої групи, та зобовязати відповідача здійснити призначення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства 3-ої групи, починаючи з 17 березня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі відповідно до мотивів викладених в адміністративному позові, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки такі не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України встановлено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Ужгородському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та з 29.02.2016 року отримує пенсію по інвалідності 3 групи, як працююча, що підтверджується копією протоколу №568 від 09.03.2016 року.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача з письмовою заявою про припинення отримуваної пенсії та призначення пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства 3-ої групи відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

23 березня 2017 року Ужгородським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області на адресу позивача було надіслано лист №3406/04 разом з додатком вкладкою №23 до протоколу №26 від 23.03.2017 року «Про відмову у переході з пенсії по інвалідності на пенсію у звязку з втратою годувальника». Вказана відмова відповідача мотивовано тим, що статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії по втраті годувальника, а саме: пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім'ї померлого годувальника вважаються зокрема, діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Відповідно до п.2.18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана … інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається … висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). Оскільки гр. ОСОБА_1 вперше визнана інвалідом з дитинства у віці 45 років і до заяви про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію у звязку з втратою годувальника згідно 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не надано висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (форма №157-2/о), комісією прийнято рішення про відмову у здійсненні даного виду перерахунку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_4), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 2 статті 36 даного Закону передбачено, що непрацездатними членами сім'ї померлого годувальника вважаються зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Як вбачається з вкладки №23 до протоколу №26 від 23.03.2017 року Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області підставою до відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв'язку із втратою годувальника ненадання висновку МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (форма №157-2/о).

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0577755 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 3 групи, причина інвалідності вказана з дитинства. Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0740298 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 3 групи, причина інвалідності вказана з дитинства.

При цьому, з письмових заперечень відповідача вбачається, що Управління не заперечує наявність у позивача довідок (витягів) медико-соціальної експертизи, які вона представила для призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника, і які містять зазначення причини інвалідності - інвалід з дитинства. Однак, відповідач вважає, що ці довідки не підтверджують факту настання інвалідності у позивача до 18 років, тому що в них прямо не вказано, що інвалідність позивача настала до досягнення нею 18 років.

Такі твердження відповідача, на думку суду, є помилковими з огляду на наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (надалі Порядок).

Відповідно до пункту 2.3 розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а також: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків померлому годувальнику або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; довідка про склад сім'ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім'ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сім'ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім'ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; експертний висновок про встановлення причинного зв'язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім'ї, яким право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Згідно пункту 2.18 розділу ІІ Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, право на призначення пенсії по втраті годувальника особа, якій призначається пенсія, набуває лише за умови надання виписки з акта огляду в МСЕК та висновку МСЕК про те, що вона могла бути визнана інвалідом до досягнення 18 років, тобто містять дві обов'язкові умови для призначення пенсії такого виду пенсії як встановлення особі інвалідності до досягнення нею 18 річного віку, так і настання інвалідності у віці до 18 років.

Водночас, суд звертає увагу, що встановлення категорії «інвалідність з дитинства» МСЕК особам ще до їх повноліття чинним законодавством не передбачено.

За ч.3 ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16 листопада 2000 року №2109 причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз'ясненням інвалідам з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 3 грудня 2009 року, медико-соціальна експертиза хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Таким чином, статус «інвалід з дитинства» встановлюється в день надходження до комісії документів виключно після 18 років.

Відповідно до розяснень Міністерства охорони здоровя України з приводу звернення керівництва Пенсійного фонду України про необхідність надання медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК) висновку про настання інвалідності до досягнення особою 18 років, що викладені в листі №16.02-123 від 30.03.2017 року, що причинний зв'язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, МСЕК може встановити за наявністю медичних документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. Відповідний висновок заноситься у форму №157/2/о, затвердженою наказом МОЗ України від 19.05.2003 року №224 (висновок про час настання інвалідності). Що стосується можливого надання статусу «дитини-інваліда» до 6-ти річного віку, то останній видається лікувально-консультаційною комісією (ЛВК) дитячої поліклініки.

Згідно дослідженої судом довідки ЛКК Ужгородської дитячої поліклініки №2/12 від 28 лютого 2017 року інвалідність дитині Мазюта (дошлюбне прізвище позивача) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, діагноз «вроджений звих кульшових суглобів», могла бути встановлена до шести років. Згідно довідки медико-соціальної експертизи (МСЕК) серії АВ №0577755 від 29.02.2016 року ОСОБА_1 визнано інвалідом 3-ої групи, причини інвалідності «інвалід з дитинства» на строк до 01.03.2017 року, згідно довідки МСЕК серії АВ №0740298 від 23.02.2017 року ОСОБА_1 повторно визначено інвалідність 3-ої групи з дитинства на строк до 01.03.2019 року.

З листа ЛКК Обласної дитячої лікарні №1861/07-01 від 31.07.2017 року та виписки з протоколу ЛКК Обласної дитячої лікарні №17/418/418 від 09.08.2017 року слідує, що дитина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканка м.Ужгород, вул.Висока, 10/1а, знаходилась на диспансерному обліку з 08.10.1970 року у лікаря-ортопеда з приводу вродженого звиху кульшових суглобів. За таких обставин, згідно наказу СРСР від 14.12.1979 року №1265 «Про порядок видачі медичного висновку на дітей-інвалідів у віці до 16 років» надано висновок лікувально-консультативної комісії «дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до 16 річного віку».

При цьому, зазначена у виписці з протоколу ЛКК Обласної дитячої лікарні «дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до 16 річного віку» та у довідці МСЕК причина інвалідності «інвалідність з дитинства», на переконання суду, дозволяє визначити час настання такої інвалідності у позивача до досягнення 18 років.

Таким чином, суд вважає твердження відповідача, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії по втраті годувальника оскільки згідно довідки МСЕК серії АВ №0577755 від 29.02.2016 року визнання її інвалідом з дитинства було видано лише у віці 45 років, є помилковим.

Враховуючи, що вказана підстава слугавала єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства 3-ої групи, відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів заявлених позовних вимог, та як наслідок, наявність правових підстав до задоволення позову.

На підставі Конституції України, ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст.2, 6, 8, 11, 17, 70, 71, 158-163, 167, 186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити призначення пенсії по втраті годувальника задовольнити.

Визнати протиправними дії Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - протокольне рішення №26 від 23.03.2017 року щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у призначені пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства 3-ої групи.

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити призначення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника, як інваліду із дитинства 3-ої групи, відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 17 березня 2017 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6