Справа № 810/1147/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2017 року № 810/1147/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 23.12.2016 №.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення товариством порядку здійснення розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі.

Зокрема, позивач зазначає, що у встановленому законодавством порядку здійснює облік товарних запасів та реалізовує лише ті товари, що відображені у такому обліку.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, у яких вказав, що під час здійснення фактичної перевірки АЗК позивача було виявлено, що позивачем не ведеться облік товарних запасів за місцем їх реалізації. Зокрема, позивачем до перевірки не надавались накладні на товар, що знаходився на реалізації на АЗК. Крім того була виявлена розбіжність між фактичними залишками пального на АЗК та даними про залишки пального, які зазначені у денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд за письмовим клопотанням представника позивача ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

28 листопада 2016 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було проведено фактичну перевірку АЗК, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ленінградське шосе, 6.

Результати перевірки оформлені Актом про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального від 05.12.2016 №413/15-32-40-02/39436796 (далі - Акт перевірки) (а.с. 52-57).

Перевіркою встановлено, що позивачем усупереч вимогам пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР не ведеться облік товарних записів за місцем реалізації.

Такі висновки контролюючого органу обумовлені твердженням про ненадання до перевірки накладних на товар на загальну суму 7803,24 грн., перелік якого наведено у додатку до Акта перевірки. Крім того контролюючий орган стверджує про встановлення у ході перевірки розбіжностей між фактичними залишками пального на АЗК з даними про залишки пального згідно Х-звіту.

Також перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, що полягає у невідповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Розглянувши матеріали перевірки, Офіс великих платників податків ДФС прийняв оспорюване податкове повідомлення-рішення від 23.12.2016 №, яким застосував до позивача штрафні санкції у розмірі 37413,98 грн. (а.с. 50-51).

Не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Частиною 4 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Судом встановлено, що облікову політику на підприємстві позивача затверджено наказом ТОВ «Стейт Оіл» від 01.01.2016 №1-А «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику».

Відповідно до пункту 4.1 наказу ТОВ «Стейт Оіл» від 01.01.2016 №1-А, облік запасів на підприємстві ведеться згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Пунктом 4.3 вказаного наказу передбачено, що аналітичний облік руху товарно-матеріальних цінностей організовується по підрозділам: у бухгалтерії - у сумовому вимірі; на торгових точках - у програмі « 1С: Підприємство» та у журналах у кількісно-сумовому виразі.

Відповідно до пункту 2 наказу ТОВ «Стейт Оіл» від 04.01.2016 №2-А «Про організацію документообігу між відділом бухгалтерії та точками роздрібної торгівлі підприємства», первинні бухгалтерські документи, що супроводжують товар, який надходить до точки роздрібної торгівлі (магазину) отримує відповідальна особа та у день отримання здійснює оприбуткування товару шляхом занесення інформації про товар, яка міститься у первинних документах, до програми бухгалтерського обліку « 1С: Підприємство» та протягом 2-х календарних днів з дати надходження забезпечує передачу кур'єрською службою первинних документів до відділу бухгалтерії підприємства, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лейпцігська, 15а.

Отже, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації здійснюється позивачем у порядку, визначеному Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» на підставі первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факти здійснення господарських операцій.

Судом встановлено, що облік товарних запасів, перелік яких наведено у додатку до Акта перевірки здійснюється позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями первинних документів (видаткових накладних).

Застосовуючи до позивача штрафні санкції, контролюючий орган виходив з того, що позивачем не були надані до перевірки накладні на товари.

Суд зазначає, що фінансова санкція, встановлена Законом № 265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням визначеного законом порядку.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі № 21-275а14.

Що стосується розбіжностей між фактичними залишками пального з інформацією, що вказана у Х-звіті реєстратора розрахункових операцій, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що під час перевірки контролюючим органом було здійснено вимірювання фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах на АЗК позивача, результати яких відображені у додатку до Акта перевірки (а.с. 55).

Порівнявши фактичні залишки пального з даними про залишки пального, що обліковуються у реєстраторі розрахункових операцій (а.с. 56, на звороті), контролюючим органом було виявлено:

- надлишок бензину А95 Євро об'ємом 46,43 літрів, загальною вартістю 1067,43 грн.;

- нестачу бензину А92 Євро об'ємом 8,1 літрів, загальною вартістю 177,31 грн.;

- надлишок бензину А95 об'ємом 101,15 літрів, загальною вартістю 2264,75 грн.;

- надлишок бензину А95 (спирт) об'ємом 33,47 літрів, загальною вартістю 635,60 грн.;

- надлишок дизельного палива Євро об'ємом 89,16 літрів, загальною вартістю 1809,06 грн.

- надлишок газу автомобільного об'ємом 822 літрів, загальною вартістю 4949,10 грн.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлює Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 (далі - Інструкція №281).

Згідно з пунктом 4.2.1 Інструкції №281, облік нафти і нафтопродуктів на НПЗ, підприємствах із забезпечення нафтопродуктами, підприємствах нафтопровідного і нафтопродуктопровідного транспорту, наливних пунктах ведеться в одиницях маси, а на АЗС - одиницях об'єму.

Для визначення маси та об'єму нафти і нафтопродуктів можуть використовуватися об'ємно-масовий статичний, об'ємно-масовий динамічний, прямий масовий (статичне зважування та зважування під час руху) і об'ємний методи вимірювань відповідно до вимог ГОСТ 26976.

Так, зокрема, відповідно до пункту 4.2.2 Інструкції №281, об'ємно-масовим статичним методом визначається маса нафти і нафтопродукту за їх об'ємом, густиною та температурою. Об'єм нафти і нафтопродуктів визначається за допомогою градуйованих резервуарів та засобів вимірювань рівня нафти і нафтопродуктів у резервуарах, залізничних цистернах, танках суден або за повною місткістю мір (автоцистернах, причепах-цистернах, напівпричепах-цистернах). Границі відносної похибки методу не мають перевищувати:

± 0,5 % - під час вимірювання маси нетто нафти, нафтопродуктів від 100 т і більше;

± 0,8 % - під час вимірювання маси нетто нафти, нафтопродуктів до 100 т і відпрацьованих нафтопродуктів

Пунктом 4.2.3 Інструкції №281 визначено, що об'ємно-масовим та масовим динамічним методами визначається маса нафти і нафтопродуктів безпосередньо у нафто- і нафтопродуктопроводах, а також при відпуску нафтопродуктів до автоцистерн та залізничних цистерн на автоматизованих системах наливу. За цими методами об'єм або масу нафти і нафтопродуктів вимірюють із застосуванням об'ємних або масових лічильників.

Границі допустимої відносної похибки методу не мають перевищувати:

± 0,25 % - під час вимірювання маси брутто нафти;

± 0,35 % - під час вимірювання маси нетто нафти;

± 0,5 % - під час вимірювання маси нетто нафтопродуктів від 100 т і більше;

± 0,8 % - під час вимірювання маси нетто нафтопродуктів до 100 т і відпрацьованих нафтопродуктів.

Границі допустимої відносної похибки методу в конкретних випадках його застосування мають визначатись відповідно до ГОСТ 26976.

Об'ємним методом вимірюється лише об'єм нафтопродукту. Для вимірювань об'єму нафтопродуктів на АЗС використовуються ПРК і ОРК, що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об'єму та вартості виданої дози (пункт 4.2.5 Інструкції №281).

Відповідно до пункту 4.1.1 Інструкції № 281, для забезпечення достовірності і єдності вимірювань маси та об'єму нафти і нафтопродуктів підприємства зобов'язані користуватися засобами вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що мають чинні відбитки повірочних тавр та/або свідоцтва про їх повірку чи державну метрологічну атестацію.

Пунктом 4.1.3 Інструкції №281 передбачено, що повірці згідно із Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» підлягають вертикальні і горизонтальні резервуари, вимірювачі температури, рівня та густини, металеві рулетки з вантажем, метроштоки, рівнеміри, ПРК і ОРК, об'ємні лічильники, ваги, залізничні та автомобільні цистерни та інші ЗВТ, що використовуються під час визначення об'єму та маси нафти та нафтопродуктів.

Резервуари, які перебувають в оренді, подаються на повірку орендодавцем або орендарем (залежно від умов договору).

Зазначені ЗВТ підлягають повірці або державній метрологічній атестації у встановленому порядку згідно з ДСТУ 2708:2006 Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення або ДСТУ 3215-95 Метрологія. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення, відповідно.

Повірку ЗВТ здійснюються територіальні органи Держспоживстандарту України та повірочні лабораторії, уповноважені згідно із Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» на здійснення повірки відповідних ЗВТ.

Використання для вимірювань об'єму та маси нафтопродуктів ЗВТ, що не пройшли повірку або державну метрологічну атестацію, забороняється.

З досліджуваних у судовому засіданні Акта перевірки та додатків до нього не вбачається, який саме метод та засоби (обладнання) були застосовані контролюючим органом при проведенні вимірювання фактичних залишків нафтопродуктів (бензину та скрапленого газу) під час проведення перевірки на АЗК, що розташована за адресою: м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 15/Т.

Жодних доказів того, що прилади, які використовувались під час перевірки були повірені у встановленому законом порядку, відповідач під час розгляду справи також не надав.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні підстави вважати, що отримані контролюючим органом результати замірів об'єму нафтопродуктів на АЗК позивача є достовірними та відповідають фактичним залишкам.

Варто зазначити, що виходячи з положень Інструкції №281, фактичний об'єм нафтопродуктів може бути встановлений за наслідками проведення інвентаризації.

Відповідно до пунктів 13.1, 13.2 Інструкції №281, інвентаризація нафти та нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях (крім бюджетних) здійснюється відповідно до Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 серпня 1994 року за № 202/412.

Інвентаризації підлягають нафта (газовий конденсат) і нафтопродукти, що містяться у резервуарах і технологічних трубопроводах НПЗ, наявних на підприємстві транспортних засобах та тарі незалежно від права власності, а також готівка на АЗС. Інвентаризації підлягають також нафта і нафтопродукти, які згідно з договорами зберігаються на терміналах інших суб'єктів господарювання.

Інвентаризація нафти та нафтопродуктів на підприємствах проводиться не рідше одного разу на місяць.

Згідно з пунктами 13.3, 13.5 частини 13 Інструкції №281, основною метою інвентаризації є: виявлення фактичної наявності нафти та нафтопродуктів за марками і видами, а також суми готівки на АЗС; зіставлення фактичної наявності нафти та нафтопродуктів за марками і видами з даними бухгалтерського обліку; виявлення нестандартних нафтопродуктів; перевірка дотримання умов та порядку зберігання нафти та нафтопродуктів, а також готівки на АЗС.

Для здійснення інвентаризації розпорядчим документом керівника підприємства створюються робочі і постійно діючі інвентаризаційні комісії, до складу яких залучаються особи, що мають досвід здійснення інвентаризації. Забороняється вводити до складу робочої інвентаризаційної комісії головного бухгалтера підприємства та матеріально відповідальних осіб. Забороняється призначати головою робочої інвентаризаційної комісії у тих самих матеріально відповідальних осіб одного й того самого працівника два рази підряд. Розпорядчим документом керівника підприємства установлюються терміни початку та завершення робіт з інвентаризації.

Відповідно до пунктів 13.9, 13.10, 13.13 частини 13 Інструкції №281, під час здійснення інвентаризації нафти та/або нафтопродуктів необхідно: перевірити наявність готівки, талонів, торгових карток і відомостей на АЗС; визначити придатність до застосування ЗВТ та градуювальних таблиць. ЗВТ, що використовуються під час інвентаризації (у тому числі резервуари), мають бути повірені або пройти державну метрологічну атестацію; визначити об'єм і масу нафти та/або нафтопродуктів за марками і видами в резервуарах, технологічних трубопроводах, залізничних цистернах, танках наливного судна в порядку, установленому цією Інструкцією.

Результати вимірювань у резервуарах і технологічних трубопроводах інвентаризаційною комісією заносяться до журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП, а також до акта вимірювання нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 3-НП. Розрахунки наявності нафти та/або нафтопродуктів у технологічних нафтопродуктопроводах підприємств заносяться до відомості наявності нафтопродуктів (нафти) у технологічних нафтопродуктопроводах за формою № 23-НП та на АЗС до відомості нафтопродуктів у технологічних трубопроводах АЗС за формою № 35-НП; якщо нафта або нафтопродукт зберігається в резервуарах з понтонами або з покрівлями, що плавають, то в процесі інвентаризації під час вимірювання в зоні спливання плаваючого покриття зливають продукт із резервуара до встановлення покриття на опори або доливають нафтопродукт до набуття покриттям плаваючого стану. У разі неможливості виконання цих робіт, а також відсутності градуювальних таблиць на зону спливання покриття рівень нафти або нафтопродукту в таких резервуарах визначають за даними бухгалтерського обліку; переважити розфасовані нафтопродукти; перевірити наявність готівки на АЗС; занести до акта інвентаризації результати інвентаризації на підприємстві за формою № 24-НП і на АЗС - за формою № 25-НП, в танках наливного судна до акта інвентаризації нафтопродуктів (нафти) у суднах за формою № 26-НП, які підписуються всіма членами комісії та матеріально відповідальними особами; акт інвентаризації нафти та/або нафтопродуктів скласти у двох примірниках, з яких перший примірник подається до бухгалтерської служби підприємства, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи; зробити на прибуткових документах на нафту та/або нафтопродукти, що надійшли на підприємство і прийняті під час проведення інвентаризації матеріально відповідальною особою у присутності членів інвентаризаційної комісії за підписом її голови, позначку після інвентаризації з відміткою дати запису.

Перед початком інвентаризації нафти та/або нафтопродуктів члени створених на підприємстві інвентаризаційних комісій отримують розпорядження про інвентаризацію за формою № 20-НП, якою встановлюється час її початку і завершення. Розпорядження реєструється бухгалтерською службою в журналі контролювання за виконанням розпоряджень щодо проведення інвентаризації за формою № 21-НП.

Не дозволяється проведення інвентаризації складом інвентаризаційної комісії менше трьох фахівців.

Тобто, інвентаризація проводиться комісією у складі трьох осіб за рішенням керівника підприємства. При цьому результати інвентаризації обов'язково оформлюються актами форм № 3-НП, 7-НП, 23-НП, 20-НП, 27-НП, 35-НП.

Як свідчать матеріали справи, розбіжностей між даними Х-звіту РРО, роздрукованого на момент перевірки, та фактичними залишками нафтопродуктів на АЗК, визначених шляхом інвентаризації цих залишків з урахуванням положень Інструкції № 281, контролюючим органом виявлено не було.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР.

За цих обставин оспорюване податкове повідомлення-рішення у частині визначення позивачеві штрафних санкцій у розмірі 37412,98 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу виявленого під час перевірки порушення позивачем вимог пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, що полягає у невідповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 13 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість

Як вбачається з матеріалів перевірки, оператором (касиром) АЗК, розташованого за адресою: м. Одеса, Ленінградське шосе, 6, ОСОБА_1 у присутності посадових осіб контролюючого органу власноручно було здійснено перерахунок грошових коштів, у результаті якого встановлено, що на місці проведення розрахунків у наявності готівкові кошти на суму 95800,10 грн. (а.с. 56).

Одночасно з цим, як вбачається з Х-звіту від 28.11.2016 №0911, сума готівкових коштів у касі має становити 92306,28 грн. (а.с. 56, на звороті).

Таким чином суд погоджується з висновками, викладеними у Акті перевірки, про невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Будь-яких доказів або пояснень, які б спростовували встановлену під час перевірки невідповідність, позивач у позовній заяві та під час розгляду справи не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку, що контролюючий орган обґрунтовано визначив позивачеві штраф у розмірі 1,00 грн., а податкове повідомлення-рішення від 23.12.2016 № у вказаній частині є правомірним.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1600,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.12.2016 № у частині визначення позивачеві штрафу у розмірі 37412 (тридцять сім тисяч чотириста дванадцять) грн. 98 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» (ідентифікаційний код 39436796) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код 39440996, місцезнаходження: Київ, вул. Дегтярівська, 11) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.07.2017.