Справа № 804/7840/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2017 рокусправа № 804/7840/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В. Юрко І.В.
за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.,
за участі представника позивача Слюсар Д.В.

представника відповідача Соломка М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 р. в справі № 804/7840/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування припису,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування припису № 245/4.7-11 від 28.10.2016 р. про забезпечення здійснення заходів на виконання вимог ч. 3 ст. 36, ст. 119 Кодексу законів про пацю України (далі КЗпП) стосовно ОСОБА_1 щодо увільнення від роботи із збереженням робочого місця та середньої заробітної плати як працівникові, призваному на строкову військову службу (військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на неправильний висновок суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі його особистої заяви про звільнення в зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП, що вказує на відсутність порушення норм трудового законодавства. Так, судом не враховано, що на момент звільнення ОСОБА_1 (06.04.2015 р.) в Україні згідно з Указом Президента України діяв особливий стан, тому на нього не поширюються вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП. Також судом не враховано роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.09.2015 р., відповідно до якого працівники, призвані на строкову військову службу, не підлягають звільненню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП, а звільнених працівників має бути поновлено і збережено середній заробіток з дати звільнення.

Крім того, апелянт вказує на відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору. За приписами п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ГУ Держпраці як територіальний орган Державної служби України з питань праці звільнений від сплати судового збору, тому у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений судовий збір з Державного бюджету або відповідного місцевого бюджету.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що головним державним інспектором Клімчуком О.В. Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області проведено перевірку додержання ТОВ «Кривбасремонт» законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою встановлено порушення п. 3 ст. 36, ст. 119 КЗпП. За результатами перевірки складено акт № 489/4.7-11 від 28.10.2016 р., на підставі якого винесено припис № 245/4.7-11 від 28.10.2016 р., яким позивачу приписано забезпечити здійснення заходів на виконання вимог ч. 3 ст. 36, ст. 119 КЗпП стосовно ОСОБА_1 щодо увільнення від роботи із збереженням робочого місця та середньої заробітної плати як працівникові, призваному на строкову військову службу (військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період). Також у приписі зазначено, що у строк до 28 листопада 2016 року позивачу необхідно письмово проінформувати про виконання вимог припису з наданням копій підтверджуючих документів.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ «Кривбасремонт» черговим слюсарем з 08.07.2014 р., що підтверджується наказом №172-к від 08.07.2014 р. 06.04.2015 р. ОСОБА_1 отримано повістку про те, що згідно з Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» він зарахований в команду № НОМЕР_1 та зобов`язаний прибути 20.04.2015 р. в комісаріат для відправки на збірний пункт. В той же день 06.04.2015 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до роботодавця про звільнення його з роботи у зв`язку з призовом на військову службу. Наказом про припинення трудового договору № 103-к ОСОБА_1 звільнено 06.04.2015 р. у зв`язку з призовом на військову службу відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України та на підставі його особистої заяви.

Зважаючи на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі його особистої заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень трудового законодавства при звільненні зазначеної особи, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував в трудових правовідносинах з ТОВ «Кривбасремонт» з 08.07.2014 р., працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду (а.с. 36).

06.04.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до роботодавця із заявою про звільнення з роботи у зв`язку з призовом на військову службу (а.с. 38).

Відповідно до повістки (а.с. 37) ОСОБА_1 призваний на строкову військову службу.

Наказом № 103-к від 06.04.2017 р. ТОВ «Кривбасремонт» ОСОБА_1 звільнено з 06.04.2015 р. у зв`язку з призовом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП (а.с. 39).

ГУ Держпраці у Дніпропетровській області проведена позапланова перевірка додержання позивачем законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування стосовно розгляду звернення ОСОБА_1 щодо незбереження робочого місця, невиплати середньої заробітної плати, висновки якої викладені в акті перевірки № 489/4.7-11 від 28.10.2016 р. (а.с. 11-33). Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 3 ст. 36, ст. 119 КЗпП.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято припис № 245/4.7-11 від 28.10.016 р. про зобов`язання позивача забезпечити здійснення заходів на виконання вимог ч. 3 ст. 36, ст. 119 КЗпП стосовно ОСОБА_1 щодо увільнення від роботи із збереженням робочого місця та середньої заробітної плати як працівникові, призваному на строкову військову службу (військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період) (а.с. 34-35).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (06.04.2015 р.), підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

За приписами статті 119 КЗпП в редакційї, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За приписами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 14.01.2015 р. № 15, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 15.01.2015 р. № 113-VIII, оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відтак, на час призову ОСОБА_1 на строкову військову службу діяв період мобілізації, тому відповідно до приписів ст. 119 КЗпП за цією особою як працівником, що призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у разі оголошення рішення про проведення мобілізації на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких він працював на час призову.

Крім того, оскільки ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, з ним не міг бути припинений трудовий договір відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП, про що прямо зазначено у цій правовій нормі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків акту перевірки та оскаржуваного припису, відповідно, про необґрунтованість висновків суду першої інстанції, що викладені в постанові, яка є предметом апеляційного перегляду.

Щодо доводів позивача, підтриманих судом першої інстанції, щодо того, що ОСОБА_1 звільнений на підставі особистої заяви, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Не зважаючи на подання ОСОБА_1 заяви про звільнення у зв`язку з призовом на військову службу, роботодавець повинен чітко дотримуватися норм трудового законодавства та з`ясувавши, що робітник не може бути звільнений, не міг видавати наказ про звільнення.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 р. в справі № 804/7840/16 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 р. в справі № 804/7840/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування припису скасувати.

Прийняти в справі № 804/7840/16 нову постанову.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування припису відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 03.10.2017 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: І.В. Юрко