Справа № 804/2613/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 р. Справа № 804/2613/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Довгинцевського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася овариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось із позовною заявою, в якій просить:
- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження № б/н 2-н-364 від 01.02.2008 року, виданої Довгинцевським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме квартиру № 63, розташовану за адресою м. Кривий Ріг, бульвар Європейський (Кірова), 10.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що внаслідок накдадення відповідачем арешту на квартиру № 63, що знаходиться за адресою м. Кривий Ріг, бульвар Європейський (Кірова), 10 позивач не має можливості задовольнити вимоги за рахунок заставленого майна.
Представник позивача в судове засідання не зявився про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом, належним чином, заяву про відкладення розгляду справи не подавали.
Представник відповідача у судове засідання не зявились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, направили до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням старшого державного виконавця Осьмак-Терновська С.В. у відпустці.
Треті особи у судове засідання не зявились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, заяву про відкладення розгляду справи не подавали.
Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як вказав позивач, накладений державним виконавцем арешт, порушує права ТОВ «Кей - Колект», як кредитора, який має переважне право перед іншими на задоволення своїх вимог.
Суд зазначає, що загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (який був чинний на момент звернення позивача до суду та на момент накладення арешту на майно боржника.) (далі - Закон № 606-ХІV). Згідно із частиною першою статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Арешт і вилучення майна боржника врегульований статтею 57 Закону, відповідно до якої (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:
винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;
винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, накладення арешту на майно боржника повинно бути співрозмірним сумі стягнення, з урахуванням інших витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Для цього може бути накладено арешт на все майно боржника або на окремі предмети.

Як встановлено судом, арешт на майно боржника - ОСОБА_3Ю, а саме: квартиру № 63, що розташована, за адресою: м. Кривий Ріг, бульвар Кірова, 10, накладався Довгинцевським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на виконання наказу Довгинцевського районного суду м. Кривого Рогу від 01.02.2008 року про стягнення заборгованості.

За правилами статті 56 Закону № 606-ХІV на майно, яке перебуває в іпотеці та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього Закону), допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Тобто, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до статті 54 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням вимог Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

За положеннями статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV "Про іпотеку" (далі - Закон № 898-ІV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку". Згідно із частиною першою статті 33 цього Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону № 898-ІV).

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналізуючи вищевказані положення Закону, Верховний Суд України у постанові від 4 лютого 2015 року (справа № 6-238цс14) вказав на те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку"). У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Враховуючи наведене, оскаржена постанова державного виконавця, яка є предметом оскарження у даній адміністративній справі, виносилася Довгинцевським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на виконання судового наказу, а не звернення стягнення на предмет іпотеки.

Така позиція суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 28.09.2016 по справі №К/800/50295/15 (ЄДРСР 61821850).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ТОВ "Кей - Колект" та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Довгинцевського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, зазначені в ст. 186 КАС України та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Суддя ОСОБА_1