Справа № 2-а-272/06/1420
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2015-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 р.м.ОдесаСправа № 2-а-272/06/1420

Категорія: 5.1.1 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Миколаєва, за участю третьої особи - ТОВ «Миколаїв НТС» про визнання недійсними установчих та реєстраційних документів ТОВ «Миколаїв НТС», визнання недійсними первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання недійсними установчих та реєстраційних документів ТОВ «Миколаїв НТС», зокрема: статуту підприємства, зареєстрованого реєстраційно-ліцензійною палатою виконкому Миколаївської міської ради; свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ; визнання недійсними первинних бухгалтерських документів та податкових накладних.

Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2006 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду. Апелянт посилався на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим ставив питання про скасування постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2006 року, та ухвалення нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2008 року було відмовлено апелянту у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та залишено подану апеляційну каргу без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 17.09.2012 року було скасовано ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2008 року та направлено справу для здійснення апеляційного розгляду до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Звертаючись до суду першої інстанції ОСОБА_3 посилалась на те, що у жовтні 2006 року вона була запрошена до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Миколаєва, де їй стало відомо, що на її ім'я, без її згоди та відома, зареєстровано підприємство - ТОВ «Миколаїв НТС». Позивачка зазначила, що ніякої діяльності як засновник або посадова особа ТОВ «Миколаїв НТС» вона не здійснювала, угод з іншими суб'єктами підприємницької діяльності ніколи не укладала, а також ніяких первинних документів не складала та не підписувала.

Позивачка вважає, що ТОВ «Миколаїв НТС» зареєстроване з порушенням вимог чинного законодавства, а діяльність цього підприємства проводилась протиправно.

З огляду на зазначене позивачка просила визнати недійсними установчі документи цього товариства та свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Миколаїв НТС» зареєстроване розпорядженням Миколаївської міської ради 30.05.2005 року за реєстраційним номером 3002953, місцезнаходження юридичної особи - м. Миколаїв, вул. 12-та Повздовжня, 1А, кв. 21.

Підприємство зареєстровано в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за номером № 33573022, засновником вказано ОСОБА_3.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що позивачка займалася оформленням установчих документів ТОВ «Миколаїв НТС», займалася фінансово-господарською діяльністю або мала метою займатися підприємницькою діяльністю суду не надано. Також суд врахував те, що за вказаною в установчих документах адресою товариство не знаходиться.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 57 Господарського кодексу України установчими документами суб'єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб'єкта господарювання.

В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб'єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Частиною 2 ст. 87 Цивільного кодексу України передбачено, що установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Цивільного кодексу України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Підставами для визнання недійсними установчих документів, зокрема, статуту товариства з обмеженою відповідальністю може бути невідповідність його вимогам законодавства, допущення при затвердженні статуту порушень, які не можна усунути або наявність у статуті відомостей, що суперечать законодавству.

Згідно ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів;Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Миколаєва

До корпоративних належать спори за позовами учасників (засновників, акціонерів) господарського товариства, пов'язані з вимогами про визнання недійсними установчих документів господарського товариства та припинення юридичної особи у зв'язку з порушеннями вимог законодавства щодо порядку їх прийняття та затвердження.

При цьому, у справах про визнання недійсним статуту відповідачем є товариство.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В даному випадку позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання недійсними установчих документів ТОВ «Миколаїв НТС» не носять характер публічно-правового спору, а тому не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, провадження в частині позовних вимог щодо визнання недійсними установчих документів ТОВ «Миколаїв НТС» підлягає закриттю.

Що стосується посилань позивача на те, що ТОВ «Миколаїв НТС» було зареєстровано у порушення законодавства, у зв'язку з чим вона просить скасувати реєстраційні документи товариства, слід зазначити наступне:

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент реєстрації ТОВ «Миколаїв НТС») проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців визначений вищевказаним законом та включає, зокрема: перевірку комплектності документів, які подаються державному реєстратору для проведення державної реєстрації, та повноти відомостей, що вказані в реєстраційній картці, та перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації.

За відсутності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи державний реєстратор повинен внести до реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи ідентифікаційний код заявника відповідно до вимог Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації юридичної особи на підставі відомостей цієї реєстраційної картки (ч. 3 ст. 25 цього ж Закону).

Перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає та будь-якого обов'язку державного реєстратора засвідчуватися у справжності наміру засновників займатися підприємницькою діяльністю не містить. Запис про проведення державної реєстрації юридичної особи може бути визнаний недійсним у випадках наступного усування обставин, що згідно зі ст. 27 Закону були підставою для відмови у державній реєстрації, тобто підстави, які унеможливлюють засвідчення факту створення юридичної особи.

Таким чином, реєстрацію юридичної особи здійснює державний реєстратор у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

В даному випадку позивачкою пред'явлено позов до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Миколаєва, яка не здійснює функції з реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Тобто в даному випадку вимоги пред'явлені до неналежного відповідача.

Згідно ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

В ході розгляду даної справи суд першої інстанції не встановив належність відповідача по справі та не здійснив відповідних дій, регламентованих ст. 52 КАС України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений права залучати особу до участі у справі в якості другого відповідача, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання недійсними реєстраційних документів ТОВ «Миколаїв НТС» слід відмовити.

Вимога про визнання недійсними первинних та бухгалтерських документів ТОВ «Миколаїв НТС» також не підлягає задоволенню.

Виходячи із положень статті 17 КАС України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Виходячи з наведеного, до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В даному випадку, позивач не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність відповідача.

Первинні та бухгалтерські документи не є актами індивідуальної дії, на підставі яких у позивача можуть виникати, змінюютися чи припинятися суб'єктивні права та обов'язки.

Що стосується вимоги по визнання недійсним свідоцтва платника ПДВ, слід зазначити наступне:

Законом України «Про податок на додану вартість» у ст. 9 визначено, що особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Згідно п. 9. 5 ст. 9 цього Закону заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу.

Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви.

П. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що реєстрація діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадках, передбачених цим пунктом.

При анулюванні реєстрації платником ПДВ платник податку зобов'язаний повернути податковому органу реєстраційне свідоцтво.

Таким чином, належною позовною вимогою може бути вимога про анулювання реєстрації платника ПДВ.

При цьому, Законом визначено, що анулювання реєстрації на підставах, визначених у п. «а» п. 9.8 ст. 9 цього Закону здійснюється за заявою платника податку, а в інших випадках (на підставах, визначених у підпунктах "б"-"ґ" цього пункту) здійснюється за ініціативою відповідного податкового органу або такої особи.

З огляду на зазначене, пред'явлення ОСОБА_3 вимоги про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Миколаїв НТС» є неналежним способом захисту прав позивача.

В свою чергу, позивачем не надано доказів наявності підстав для анулювання реєстрації платника ПДВ, визначених у п. підпунктах "б"-"ґ" п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» та доказів відповідної бездіяльності відповідача - Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Миколаєва, який і повинен ініційовувати таке анулювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в цій частині позовних вимог ОСОБА_3 також слід відмовити.

Оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 грудня 2006 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв