Справа № 227/1906/17
Суддя: Здоровиця О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

03.10.2017 227/1906/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до УСЗН Добропільської міської ОСОБА_1, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у проведенні нарахування та виплати йому одноразової компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ЗУ № 796-ХІІ) у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати;

зобов»язати відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової компенсації при настанні ІІ групи інвалідності у відповідності до ст..48 ЗУ № 796-ХІІ у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати за вирахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи свій позов позивач посилався на те, що при встановленні 2 групи інвалідності відповідачем, за його заявою, була нарахована та сплачена одноразова компенсація згідно ст..48 ЗУ№ 796-ХІІ у розмірі 94,80 грн.. При цьому відповідач при здійснені вказаних дій керувався постановою КМУ № 282 від 14.05.2015 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України». Позивач вважає, що вказані дії в частині визначення розміру одноразової компенсації є протиправними, так як відповідач повинен був брати до розгляду норми ст..48 ЗУ № 796-ХІІ в редакції від 06.06.1996 року і повинен був призначити йому компенсацію в розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати, що є різницею між розмірами одноразової компенсації по 2 та 3 групі інвалідності.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що позивач звернувся до УСЗН з заявою про виплату йому різниці одноразової компенсації згідно ст..48 ЗУ № 796-ХІІ у зв»язку з встановленням 14.03.2017 року йому 2 групи інвалідності. На підставі заяви позивача останньому відповідачем була виплачена різниця між розмірами одноразової компенсації по 2 та 3 групі інвалідності в розмірі 94,80 грн. згідно платіжного доручення № 1504 від 12.05.2017 року. При цьому представник відповідача зазначив, що при вирішенні вказаного питання відповідач керувався нормами ст..48 ЗУ№ 796-ХІІ, які діяли на момент прийняття рішення, які передбачали, що одноразова компенсація, передбачена вказаною статтею, виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Визначаючи розмір компенсації відповідач керувався діючою на час прийняття рішення постановою КМУ від 26 жовтня 2016 р. N 760 «Про затвердження Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян», яка передбачала, що одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. N 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України». На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши позивача, представника відповідача, представника дослідивши письмові докази в справі суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд приходить до висновку про те, що спір, як правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем слід розглядати із застосуванням Конституції України, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалідом війни ІІ групи, захворювання, якого повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК від 12.04.2017 року, посвідченням серія Б № 397038, посвідченням серія А № 417807 (а.с.8-12).

З пояснень позивача в судовому засіданні було встановлено, що 25.10.1993 року йому вперше та безстроково була встановлена інвалідність ІІІ групи, внаслідок захворювання, яке повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Вищевказані пояснення представником позивача в судовому засіданні не оспорювались.

Друга група інвалідності, внаслідок захворювання, яке повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, встановлена ОСОБА_1 з 14.03.2017 року безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК від 12.04.2017 року (а.с.11) та випискою з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребу у наданні медичної та соціальної допомоги(а.с.12).

10.05.2017 року позивач звернувся з заявою до відповідача, в якій просив останнього виплатити йому різницю одноразової компенсації, передбаченої ЗУ № 796-ХІІ, внаслідок встановлення йому вищої групи інвалідності, а саме ІІ групи, в розмірі 15 мінімальних заробітних плат (а.с.13).

Листом № 1898/01-16 від 23.05.2017 року (а.с.14) відповідач повідомив ОСОБА_1, що його заяву від 10.05.2017 року розглянуто і на підставі його заяви, відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ЗУ № 796-ХІІ, постанови КМУ № 285 від 14.05.2015 року та постанови КМУ № 760 від 26.10.2016 року, відповідачем була нарахована та виплачена ОСОБА_1 різниця одноразової компенсації, внаслідок встановлення ІІ групи інвалідності, в розмірі 94,80 грн.(платіжне доручення № 1504 від 12.05.2017 року).

В судовому засіданні позивач не заперечував щодо виплати йому різниці одноразової компенсації в розмірі 94,80 грн.

Суд, надаючи правову оцінку спірним відносинам, які склалися між сторонами, виходить з такого.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В Рішенні від 9 лютого 1999 року N 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дає тлумачення, що у частині першій статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини цього Рішення).

Відповідно до ст.48 ЗУ № 796-ХІІ(в редакції ЗУ № 1339-VІІІ від 21.04.2016 року, що діяла з 22.05.2014 року до 28.06.2017 року, тобто на момент звернення позивача з заявою до відповідача та на момент здійснення нарахування та виплати відповідачем одноразової компенсації позивачу), одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сімям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою.

Частина 3 ст.48 ЗУ № 796-ХІІ(в редакції ЗУ № 1339-VІІІ від 21.04.2016 року) передбачала, що компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вказані норми неконституційними не визнавались.

Постановою КМУ № 760 від 26.10.2016 року був затверджений Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі Порядок № 760).

Порядок № 760 регулює питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян.

Відповідно до п.2 Порядку № 760, одноразова компенсація виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Пунктом 3 Порядку № 760 передбачено, що виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою КМУ від 17 серпня 2002 р. N 1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги", поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

Тобто, з вказаного вбачається, що у разі встановлення інвалідності особа повинна звернутися до уповноваженого органу за виплатою одноразової компенсації не пізніше 6 місяців з дати встановлення інвалідності.

Таким чином вбачається, що вказаним Порядком № 760 (з дати набрання чинності , а саме з 02.11.2016 року) строки звернень громадян із заявами стосовно отримання одноразової компенсації обмежені часом, а саме протягом 6 місяці з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до п.5 Порядку № 760, у разі встановлення вищої групи інвалідності особам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, особам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, виплачується різниця одноразової компенсації.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся з заявою про виплату різниці одноразової допомоги в строки, передбачені Порядком № 760.

Як встановлено судом, ІІ група інвалідності позивачу була встановлена з 14.03.2017 року.

Тобто, з 14.03.2017 року позивач має право на виплату різниці одноразової компенсації, передбаченої ст.48 ЗУ № 796-ХІІ.

Відповідно до п.4 Порядку № 760, одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою КМУ від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Постановою КМУ від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено у таких розмірах:

інвалідам I групи - 379,3 гривні;

інвалідам II групи - 284,4 гривні;

інвалідам III групи - 189,6 гривні.

Таким чином вбачається, що різниця одноразової компенсації, передбаченої ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, при встановлені вищої 2 групи інвалідності становить 94,80 грн. (284,40 189,60).

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушень вимог законодавства України під час здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 різниці одноразової компенсації, внаслідок встановлення вищої групи інвалідності, з боку відповідача не було, так як останній діяв в межах діючого законодавства.

Що стосується доводів позивача з приводу того, що відповідач не повинен був керуватися нормами постанови КМУ № 285 від 14.05.2015 року, а повинен був застосовувати норми саме ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, що підтверджується Рішенням КСУ від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, то вказані доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки ст.48 ЗУ № 796-ХІІ(в редакції ЗУ № 1339-VІІІ від 21.04.2016 року) прямо визначено повноваження Уряду на визначення розміру спірної одноразової компенсації.

Крім того, посилання позивача на Рішенням КСУ від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, на думку суду взагалі недоречні, так як у вказаному рішенні йшлося про те, що при прийнятті оспорюваного ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі ЗУ № 107-17) всупереч вимог Конституції та Бюджетного кодексу України законодавець вийшов за межі правового регулювання бюджетних відносин та зупинив дію окремих положень законів і вніс до ряду законодавчих актів зміни і доповнення та визнав деякі з них нечинними. Зі змісту Рішенням КСУ від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина і зазначив, що у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Зміни в ст. 48 ЗУ № 796-ХІІ були внесені окремим законом, а саме ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» № 1339-VІІІ від 21.04.2016 року і до часу розгляду справи у суді вказані норми закону неконституційними не визнавались.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, так як відповідач, проводячи нарахування та виплату позивачу різниці одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, діяв у відповідності до норм чинного законодавства України, вірно застосувавши нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, що регулює розміри виплати вказаної компенсації.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 70, 71, 159-163 КАС України, ст.48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 02 жовтня 2017 року. З повним текстом постанови сторони можуть бути ознайомлені 03 жовтня 2017 року.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В.Здоровиця

02.10.2017