Справа № 813/1355/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7974/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Богдан А.О.

позивача ОСОБА_1М

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 у справі №813/1355/17 за позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся в суд з позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив: визнати протиправним і скасувати наказ начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 01 лютого 2017 року № 52-ос По особовому складу про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за пунктом е (через службову невідповідність) ч. 6 (із застосуванням частини 8) статті 26 Закону України Про військовий обовязок і військову службу прапорщика ОСОБА_1, інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Рава-Руська І категорії (тип Б) 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України, без права носіння військової форми одягу; визнати протиправним і скасувати наказ начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 21 січня 2017 року №33-аг про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; визнати протиправним і скасувати наказ начальника Львівського прикордонного загону від 28 березня 2017 року №70-ос 1 По особовому складу в частині виключення зі списків особового складу та зняття з усіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1, інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Рава-Руська І категорії (тип Б) 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) прикордонної служби України; поновити прапорщика ОСОБА_1 на посаді інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби Рава-Руська І категорії (тип Б) 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України та поновити у списках особового складу та всіх видів забезпечення з 29 березня 2017; стягнути з Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні апелянт та його представники підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Представники відповідачів вимоги апеляційної скарги заперечили за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

З 09.08.2006 позивач служив за контрактом у підрозділах Державної прикордонної служби України. На час звільнення зі служби прапорщик ОСОБА_1 перебував на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Рава-Руська» 1 категорії (тип Б) 7 прикордонного загону (1 категорії) Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби.

21.01.2017 року Начальником Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України винесено наказ №33 аг Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким, керуючись ст. 67 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення Звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

01.02.2017 року Начальником Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України прийнято наказ № 52-ос По особовому складу яким згідно ст. 26 Закону України Про військовий обовязок і військову службу, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі наказано припинити (розірвати) контракт та звільнити з військової служби за підпунктом е (через службову невідповідність) частини 6 (із застосуванням частини 8) статті 26 у запас прапорщика ОСОБА_1, інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Рава-Руська І категорії (тип Б), без надання права носіння військової форми одягу.

28.03.2017 року Начальником 7 прикордонного загону прийнято наказ за № 70-ос 1 По особовому складу, яким згідно Закону України Про військовий обовязок і військову службу, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, виключено зі списків частини, усіх видів забезпечення прапорщика ОСОБА_1, інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби Рава-Руська І категорії (тип Б), згідно пункту е частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обовязок і військову службу з 28 березня 2017 року.

Не погодившись із наказами про звільнення, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову керувався тим, що накази про звільнення позивача є правомірними, прийняті на підставі та в межах повноважень відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Судом встановлено, що у Львівському прикордонному загоні, на підставі наказу начальника загону від 03 січня 2017 року № 4 аг «Про призначення службового розслідування» з дотриманням вимог ст. ст. 84 - 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 14 лютого 2005 року № 111 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.02.2005 року № 261/10541) (далі - Інструкція), проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди за участю прапорщика ОСОБА_1, внаслідок якої загинула цивільна особа.

Службове розслідування завершене 18.01.2017 року.

Розслідуванням встановлено, що 01 січня 2017 року близько 17.00 на автошляху сполученням м. Рава-Руська - м. Львів, відбулась дорожньо-транспортна подія, а саме - зіткнення двох легкових автомобілів: ВМW р.н. АА39180Х та SЕАТ р.н. НОМЕР_1, в якому слідувала цивільна особа - громадянин ОСОБА_6 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди громадянин ОСОБА_6 загинув на місці, військовослужбовці зазнали значних тяжких травм.

З'ясовано, що за кермом автомобіля ВМW р.н. АА39180Х знаходився прапорщик ОСОБА_1, старший лейтенант ОСОБА_7 перебував в транспортному засобі в якості пасажира.

Військовою прокуратурою Львівського гарнізону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 01.01.2017 по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.01.2017 за участю ОСОБА_1М, ІНФОРМАЦІЯ_1

З результатів дослідження крові, проведеного військово-медичним клінічним центром Міністерства оборони України (вх. 454 від 16.01.17) встановлено, що під час керування автомобілем прапорщик ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного спяніння - вміст алкоголю в крові 0,69 проміле, чим допустив свідоме порушення військової дисципліни, що виразилось в недотриманні ним вимог статей 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.

Відповідно до вимог ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, та пункту 25 Інструкції, начальником Львівського прикордонного загону проведено бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення.

За результатами бесіди висновок службового розслідування доведено під особистий підпис позивача та оформлено аркуш бесіди з прапорщиком ОСОБА_1, де зазначено суть учиненого правопорушення, які вимоги законів та інших нормативно-правових актів та керівних документів останній порушив.

Аркуш бесіди підписаний особою, яка проводила бесіду - начальник загону, присутня посадова особа - заступник начальника загону - начальник відділу персоналу та військовослужбовець, з яким проводилась бесіда (про що свідчить особистий підпис). Аркуш бесіди від 30.01.2017 року долучений до матеріалів службового розслідування.

Даючи правову оцінку обставинам справи та діям відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року N 548-XIV, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затвердженим Законом України від 24.03.1999 року N 551-XIV, Законом України Про військовий обовязок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII, Кодексом адміністративного судочинства України.

Стаття 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" закріплює, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов'язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров'я звичок.

Відповідно до ст. 49 цього ж Cтатуту, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов'язані завжди пам'ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров'я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю) (ст. 241 Статуту).

Згідно із ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Cил України військова дисципліна зобов'язує кожного військовослужбовця поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 45 Статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Як вбачається з обставин справи, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби накладено на позивача на підставі та у відповідності до вищезазначених норм: накладенню дисциплінарного стягнення передувало проведення службового розслідування, матеріали якого долучені до матеріалів справи; службове розслідування проведено з дотриманням порядку та строків його проведення; за результатами службового розслідування встановлено вину позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, протягом місяця від дня його закінчення на позивача уповноваженою особою письмовим наказом накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Судом встановлено, що службовим розслідуванням підтверджено порушення вимог статей 11, 13, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно з якими, прикордонник повинен: уникати поведінки, яка могла б привести до втрати довіри населення, бути дисциплінованим і підтримувати престиж Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Суд зауважує, що статтями 11, 13, 16, 49, 120, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на позивача також покладено загальні обов'язки, серед яких зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінь і чесно виконувати військовий обов'язок; додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворювання, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для шкідливих для здорові звичок; військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, зобов'язані завжди пам'ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про збройні Сили України в цілому.

Отже, враховуючи наведені норми, обираючи вид дисциплінарного стягнення стосовно кожного порушника військової дисципліни командир зобов'язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 порушив вимоги Дисциплінарного статуту Збройних сил України, а саме: допустив поведінку, яка може призвести до втрати довіри населення, та вчинив дії, які наносять шкоду престижу Державної прикордонної служби України.

Таким чином, Начальником Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_1 проступку та прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що положення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не розповсюджується, так як адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено не під час виконання службових обов'язків, оскільки під час вчинення адміністративного правопорушення позивач проходив службу у прикордонній службі та був військовослужбовцем відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд зауважує, що дія статутів Збройних Сил України поширюється на осіб (військовослужбовців) з моменту їх вступу на військову службу до звільнення з військової служби, незалежно від перебування на службі чи поза нею (окрім випадків, коли в статутах Збройних Сил України прямо передбачено дисциплінарну відповідальність за скоєння правопорушень на службі - невиконання (неналежне виконання) службових обов'язків, порушення носіння форми одягу і таке інше.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність в діях позивача складу дисциплінарного порушення та відсутності порушень вимог чинного законодавства з боку відповідачів під час проведення службового розслідування та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваних наказів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2017 у справі №813/1355/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Повний текст ухвали складено 29.09.2017.