Справа № 314/2950/17
Суддя: Кіяшко В. О.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/2950/17
Провадження № 2-а/314/116/2017 Номер рядка звіту 92
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2017 м.Вільнянськ Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Кіяшко В.О., розглянувши в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області та стягнення одноразової щорічної допомоги до 05 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2017 рік з урахуванням раніше сплачених сум.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно було в 2017 році не в повному обсязі сплачено позивачу допомогу до 5 травня, а саме в розмірі визначеному Кабінетом Міністрів України, а не Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», що на думку позивача є порушенням його прав та законних інтересів.

Письмові заперечення відповідача містять посилання на те, що виплати грошової допомоги особам, які мають статус інвалідів війни 3 групи, відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансуються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Згідно з Бюджетним кодексом України щорічна разова грошова допомога ветеранам Великої Вітчизняної війни належить до видатків, що здійснюються безпосередньо з Державного бюджету України. Відповідно до статті 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту розмір грошової допомоги, що щорічно виплачується особам зі статусом інвалідів війни 3 групи, визначається Кабінетом Міністрів України, а постановою КМУ № 223 від 05.04.2017 року встановлено певний розмір виплат щорічної допомоги згаданій категорії громадян, управління в межах своїх повноважень по сплаті цієї суми виплатило її в повному обсязі позивачеві у сумі 2700 грн. Категорія осіб, які є суб'єктами зазначеної допомоги, перебувають на обліку, згідно з їх кількістю УПСЗН отримує кошти з державного бюджету, які мають цільове призначення. Розпоряджатися цими коштами на свій розсуд з огляду на їх певне призначення управління не має права. Оскільки управління - це державний орган, який не встановлює розміри соціальної допомоги, не має прибутку, а розпоряджається виділеними коштами для сплати конкретним категоріям громадян, зокрема учасникам бойових дій, в межах, встановлених бюджетним законодавством, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд розглядає справу у скороченому провадженні, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволені позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII щорічно до 5 травня інвалідам війни 3 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно інформації УПСЗН Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області позивач отримав зазначену грошову допомогу в 2017 році в сумі 2700грн.

Статтею першою Постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2016 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, інвалідам війни 3 групи - у сумі 2700 гривень.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Виходячи з аналізу наведеної норми, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.21 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 надано тлумачення, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Конституційний Суд України зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень. Суд виходив з того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави.

Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Так як Законом «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внормовано, що розмір одноразової допомоги до 5 травня інвалідам 3 групи визначається Кабінетом Міністрів України, а Постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" у 2017 році встановлений певний розмір щорічної грошової допомоги, яку отримав ОСОБА_1, суд вважає, що управління праці та соціального захисту виконало свої зобов'язання, тому знаходить його дії такими, що ґрунтуються на законі, і вчинені в межах наданих відповідачу повноважень, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6-14, 71, 86, 99-103, 159-163, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя:ОСОБА_2

11.09.2017