Справа № 750/7622/17
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/7622/17
Провадження № 2-а/750/1066/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Юрченко І.В.,

за участі представника відповідачів ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, зобовязання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

09.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження ВП № 535608201 від 31 липня 2017 року щодо примусового виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2016 року у справі № 750/9551/16-а;

- зобовязати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 поновити провадження згідно з виконавчим листом № 750/9551/16-а про зобовязання Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_3 довідку для перерахунку пенсії з 01.05.2016, прирівнявши посаду заступника начальника відділу Чернігівського міського центру зайнятості, з якої він вийшов на пенсії, до посади державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №292 та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №289, врахувавши складові заробітної плати та надбавки згідно довідки Чернігівського міського центру зайнятості від 07.04.2016 №06/1309;

- стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 100000 грн. в рівних долях;

- стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача понесені витрати по сплаті поштових послуг в розмірі 37,72 грн. в рівних долях.

Позов мотивовано тим, що державний виконавець неправомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду виконане не належним чином.

Позивач до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідачів та представник заінтересованої особи просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

30.12.2016 року Деснянським районним судом м. Чернігова було винесено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання неправомірною відмову у видачі довідки та зобовязання надати довідку для перерахунку пенсії задоволено, визнано неправомірною відмову Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_3 довідки для перерахунку пенсії з 01.05.2016 на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ та зобов'язано Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_3 довідку для перерахунку пенсії з 01.05.2016, прирівнявши посаду заступника начальника відділу Чернігівського міського центру зайнятості, з якої він вийшов на пенсії, до посади державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №292 та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №289, врахувавши складові заробітної плати та надбавки згідно довідки Чернігівського міського центру зайнятості від 07.04.2016 №06/1309 (а.с. 6-7).

В довідці Чернігівського міського центру зайнятості від 07.04.2016 №06/1309 зазначено, що ОСОБА_3 на день звільнення мав 1184,00 грн. посадового окладу, 8 ранг державного службовця та надбавки такого розміру: надбавку за вислугу років 20% посадового окладу з урахуванням доплати за ранг; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо вадливої роботи 45% до посадового окладу, рангу державного службовця та вислуги років; премію за серпень 2011 року 50 % від посадового окладу (а.с. 8).

10.01.2017 року Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 було видано довідку № 07-22/280 в якій зазначено, що його посадовий оклад заступника начальника відділу у складі департаменту, самостійного управління згідно схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів становить 2929,00 грн., розмір надбавки за 8 ранг становить 300,00 грн., надбавка зав вислугу років за стаж державної служби 10 років становить 878,70 грн. Стимулюючі, заохочувальні надбавки та премії з 01.05.2016 року не застосовувались, не виникало право й для проведення індексацій грошових доходів (а.с. 9).

20.01.2017 року Деснянським районним судом м. Чернігова було на виконання постанови від 30..12.2016 року було видано виконавчий лист № 750/9551/16-а про зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_3 довідку для перерахунку пенсії з 01.05.2016, прирівнявши посаду заступника начальника відділу Чернігівського міського центру зайнятості, з якої він вийшов на пенсії, до посади державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №292 та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №289, врахувавши складові заробітної плати та надбавки згідно довідки Чернігівського міського центру зайнятості від 07.04.2016 №06/1309 (а.с. 10).

11.02.2017 року позивачем до Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 750/9551/16-а (а.с. 11).

15.03.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53568201 з примусового виконання виконавчого листа № 750/9551/16-а виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 20.01.2017 року (а.с. 12).

23.03.2017 року своїм листом Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації повідомив Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 було видано довідку № 07-22/280 для перерахунку пенсії прирівнявши посаду заступника начальника відділу Чернігівського міського центру зайнятості, з якої він вийшов на пенсії, до посади державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №292 та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №289, врахувавши складові заробітної плати та надбавки згідно довідки Чернігівського міського центру зайнятості від 07.04.2016 №06/1309 чим фактично виконано виконавчий документ.

12.05.2017 року позивачем директору Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було подано скаргу на бездіяльність головного державного виконавця Івашко О.Г. (а.с. 13).

31.07.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 750/9551/16-а виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 20.01.2017 року у звязку із фактичним виконанням рішення боржником (а.с. 14).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів виконавчго провадження, надісланих відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови, державний виконавець не витребував копію доквідки від 07 квітня 2016 року, для того, щоб переконатись: чи всі складові, зазначені в цій довідці, в томі числі і премія, враховані при видачі довідки на виконання судового рішення. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, перед винесенням 31.07.2017 року постанови про закінчення виконавчого провадження, не переконався у повноті дії, які було необхідно вчинити відповідачу та необґрунтовано виніс дану постанову, оскільки довідка, видана ОСОБА_3 10.01.2017 року Департаментом соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації не містить складових заробітної плати зазначених у довідці Чернігівського міського центру зайнятості від 07.04.2016 №06/1309.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_5 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином у задоволенні позову в частині зобовязання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 поновити провадження згідно з виконавчим листом № 750/9551/16-а про зобовязання Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_3 довідку для перерахунку пенсії з 01.05.2016, прирівнявши посаду заступника начальника відділу Чернігівського міського центру зайнятості, з якої він вийшов на пенсії, до посади державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів на підставі Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, постанови Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №292 та Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 06.04.2016 №289, врахувавши складові заробітної плати та надбавки згідно довідки Чернігівського міського центру зайнятості від 07.04.2016 №06/1309 слід відмовити, оскільки дані повноваження віднесено до дискреційних. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ"Про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже задоволення позовної вимоги про визнання протиправної та скасування оскаржуваної постанови відновить права позивача, так як у зв'язку із цим, державний виконавець буде зобов'язаний відновити виконавче провадження.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом ч. 1 статті 70 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між протиправним рішенням відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною та скасування постанови стосується виключно меж застосування законодавства про виконавче провадження, у той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами. Також не надано оригіналів квитанцій про понесення позивачем витрат на оплату поштових послуг, отже у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат по сплаті поштових послуг слід відмовити.

Згідно із ч. 3 ст. 181 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно із ч. 1 ст. 6 Зу «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно із п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5, органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Отже головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 не є належним відповідачем у справі, позовні вимоги до цього відповідача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158 -163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження ВП № 535608201 від 31 липня 2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку ч. 1 та 2 статті 186 КАС України.

Суддя: І.В. Литвиненко