Справа № 818/750/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 р.Справа № 818/750/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2017р. по справі № 818/750/17

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород", в якому просив суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністартивно-господарські санкції у розмірі 85222,22 грн.; стягнути з відповідача на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 34,09 грн.

В обгрунтування позову зазначив, що відповідачем невиконаний встановлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. За 2 робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих ними, відповідач до 19.04.2017 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 85 222,22 грн., проте такого обов'язку не виконав. На суму боргу також була нарахована пеня - 34,09 грн. Просив стягнути вказану суму боргу.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року адміністративний позов Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено частково, а саме: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Славгород" (ідентифікаційний код 32021456) на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (ідентифікаційний код 37970593) адміністративно-господарські санкції в сумі 42611,11 грн. та пеню в розмірі 17,05 грн. В іншій частині вимог відмовлено в зв'язку з необгрунтованістю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: ст.ст. 18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Позивач надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі їх представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто в частині відмови в задоволенні позову.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідачем до відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, на підприємстві становила 2 особи при середньообліковій чисельності штатних працівників - 90 осіб (а.с. 6).

Згідно розрахунку суми позову, предявленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2 робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих ними, відповідач до 19.04.2017 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 85222,22 грн., проте такого обов'язку не виконав. На суму боргу також була нарахована пеня - 34,09 грн.

Суд першої інстанції, частково відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідач частково виконав свій обов'язок, що полягав у повідомленні центру зайнятості про наявність вільного робочого місця для працевлаштування інваліда та потребу у направленні такої категорії осіб для працевлаштування, направляючи форму звітності №3-ПН. Таким чином, підприємством вживались всі залежні від нього заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, які вимагає ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», однак невірно було визначено норматив робочих місць для такої категорії осіб. Адміністративно-господарські санкції та пеня повинні бути нараховані за одне незайняте робоче місце для працевлаштування інваліда, а не два, як того вимагає позивач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судом встановлено, що на підприємстві відповідача у 2016 році працював 1 інвалід повний рік, з червня 2016 року працювала ще одна особа зазначеної категорії. Як вбачається з копій інформації про попит на робочу силу (вакансій), яка подавалась підприємством до служби зайнятості, в період з січня по червень 2016 року на підприємстві було дві вакантні посади, створені для працевлаштування інвалідів. З липня така посада була одна (а.с. 26-37). Таким чином, на підприємстві у 2016 році працювало 2 інваліди і одна посада була вакантною.

Таким чином, підприємством було створено у 2016 році три робочих місця для працевлаштування інвалідів, тоді як середньооблікова чисельність працівників становила 90 осіб. Враховуючи вимоги статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить чотири відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, при цьому розрахунках кількості робочих місць округлюється до цілого значення. Отже, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на ТОВ "Славгород" повинен становити 4 особи (90*0,04=3,6, що округлюється до 4).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково виконав свій обов'язок, що полягав у повідомленні центру зайнятості про наявність вільного робочого місця для працевлаштування інваліда та потребу у направленні такої категорії осіб для працевлаштування, направляючи форму звітності №3-ПН.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що підприємством вживались всі залежні від нього заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, які вимагає ОСОБА_1 України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», однак невірно було визначено норматив робочих місць для такої категорії осіб. Адміністративно-господарські санкції та пеня повинні бути нараховані за одне незайняте робоче місце для працевлаштування інваліда, а не два, як того вимагає позивач.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Сума адміністративно-господарських санкцій, яка підлягає стягненню з відповідача за одне незайняте робоче місце для працевлаштування інвалідів становить 42 611,11 грн. (3 835 000 грн. : 90 осіб), сума пені становить 17,05 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що у випадку створення робочого місця на підприємстві, але не введення його в дію шляхом працевлаштування інваліда, підприємство має нести відповідальність за невиконання нормативу ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", колегія суддів зазначає наступне.

На підприємство покладається обов'язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості.

Закон не покладає обов'язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Господарсько-правова відповідальність в такому випадку настає саме за недотримання законодавчих вимог щодо незабезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання форми звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на положення вказаної норми, звітність за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для їх працевлаштування.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем на виконання вимог цього Закону були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, вчасно подавались звіти за формою № 3-ПН. Фактів відмови підприємства у працевлаштуванні інвалідів центром зайнятості не зафіксовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 818/750/17 в частині відмови в задоволенні позову прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2017р. по справі № 818/750/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_1 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.