Справа № 759/9521/16-а
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 759/9521/16-а
Провадження № 2-а/761/573/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції роти №9 батальону №3 Довженко Олександра Анатолійовича про скасування постанови серії ПС2 №388596 від 25.06.2016 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:
В липні 2017 року в провадження судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції роти №9 батальону №3 Довженко Олександра Анатолійовича про скасування постанови серії ПС2 №388596 від 25.06.2016 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення штрафу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він 25.06.2016 року о 13 год. 35 хв., керуючи транспортним за особом марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , на 46 км автодороги Київ-Чоп керував транспортним засобом переобладнаним з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, а саме на ТЗ встановлено ГБО без дозволу органів МВС України, чим порушив вимоги п.31.3 ПДР, скоївши правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП. При винесені оскаржуваної постанови працівник поліції не врахував обставини того, що погодження з органами МВС України встановлення газобалонного обладнання від власників не вимагається. Зокрема, вказані висновки вбачають з аналізу чинного на час вчинення правопорушення законодавства, як то ст..31 Закону України «Про дорожній рух», п.п.3-8 Порядку переобладнання транспортних засобів, що затверджений постановою КМУ від 21.07.2010 року за №607 (надалі по тексту Порядок №607), а також Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений постановою КМУ від 07.09.1998 року за №1388 (надалі по тексту Порядок №1388). У цій справі позивач самостійно не здійснював переобладнання вказаного автомобіля, встановлення на нього газової установки, а його було проведено суб`єктом господарювання, у якого було наявне Свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення дорожнього руху, видане Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем МВС та Сертифікат відповідності послуг, виданий органом сертифікації дорожніх транспортних засобів та систем управління якістю ДП «Державтотрансндіппроект». Відтак, не вимагається для позивача жодних погоджень із органами МВС, що вказує на відсутність у його діями ознак складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП. Доказів вчинення позивачем вказаних порушень інспектором надано не було. Вважає оскаржувану постанову вважає такою, що винесена незаконно, з порушенням застосування норм діючого законодавства України у зв`язку з чим просить її скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Відповідач, інспектор патрульної поліції роти №9 батальону №3 Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Довженко О.А. чи інша уповноважена особа вказаного управління в судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, але надали суду письмові заперечення проти позову, де вказали про безпідставність позовних вимог з огляду на дотримання інспекторами поліції вимог законодавства при складання протоколу та постанови про притягнення позивача до відповідальності. Зокрема, зазначили, що на керованому позивачем автомобілі було встановлено ГБО без погодження із органами МВС, посилаючись на вимоги п.3 Порядку №607 та Порядку №1388, зважаючи на відсутність у позивача передбачених цими Порядкам документів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши заперечення відповідача та оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2016 року відносно позивача інспектором патрульної служби поліції роти №9 батальону №3 Довженко О.А. було винесено постанову про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та із визначенням адмінстягнення у вигляді штрафу за порушення ч.1 ст.121 КУАП.

При цьому, згідно вказаної постанови визначено, що 25.06.2016 року о 13 год. 35 хв., керуючи транспортним за особом марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , на 46 км автодороги Київ-Чоп керував транспортним засобом, який переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, а саме встановив ГБО без дозволу органів МВС України, чим порушив вимоги п.31.3.а ПДР, скоївши правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

За змістом вимог ч.1 ст.122 КУпАП забороняється керування транспортним засобом, переобладнаним з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Згідно п.31.3а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосується безпеки дорожнього руху.

Розглядаючи вимоги позивача у контексті порушення вказаних вимог нормативно-правових актів необхідно зазначити, що дійсно на керованому позивачем автомобілі було встановлено газово-балонну установку, тобто відбулось його переобладнання.

Питання переобладнання на законодавчому рівні врегульовано наступними вимогами законодавчих актів, а саме за ст..31 ПДР України визначено, що переобладнання ТЗ повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України та воно здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зокрема, у постанові КМУ, якою 21.07.2010 року було затверджено Порядок №607, що визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, в тому числі і для роботи на газовому моторному паливі.

Згідно п.3-8 вказаного Порядку визначено, що таке переобладнання здійснюється суб`єктом господарювання, що має нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання, узгоджену і з МВС і свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Для переобладнання транспортного засобу в індивідуальному

порядку власник або його представник подає до спеціально

уповноваженої організації заяву про погодження переобладнання

транспортного засобу (далі - заява про погодження), в якій

зазначаються відомості про транспортний засіб, вид переобладнання,

а також технічна та інша інформація, необхідна для проведення

переобладнання. До заяви про погодження додаються копії свідоцтва

про реєстрацію транспортного засобу та акта проведення його

огляду.

Спеціально уповноважена організація розглядає заяву про

погодження і визначає технічну можливість та умови (вимоги)

переобладнання транспортного засобу з урахуванням того, що його

конструкція повинна відповідати вимогам щодо забезпечення безпеки

дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

За результатами розгляду заяви про погодження спеціально

уповноважена організація видає документ про погодження або надає

обґрунтовану відмову в погодженні переобладнання транспортного

засобу. До спеціально уповноважених організацій належать: державне підприємство "ДержавтотрансНДІпроект" та Головний сервісний центр МВС.

Як вбачається з аналізу змісту вказаного Порядку, то переобладнання ТЗ, в тому числі із встановлення ГБО може бути здійснено суб`єктом господарювання, що має нормативно-технічну документацію на вказаний вид діяльності, узгоджену із МВС і свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу.

З наданих позивачем документів вбачається, що останній самостійно передобладнання вказаного ТЗ «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 не здійснював, а звернувся до спеціалізованої організації, а саме ФОП « ОСОБА_2 » для встановлення ГБО, де було його встановлено 30.04.2016 року, а саме ГБО виробництва ТОВ «Сервіс Газ Україна», яке за актом прийому-передачі №597 від 29.04.2016 року передало відповідне обладнання для встановлення його на автомобіль.

При цьому, вказане товариство мало на час вчинення таких дій чинне Свідоцтво №0036 про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху для переобладнання автомобілів для роботи на зрідженому нафтовому газі.

Також, ФОП « ОСОБА_2 » був вправі здійснювати встановлення ГБО на автомобіль позивача, оскільки мав Сертифікат відповідності на вказані послуги, що погоджений ДП «Державтотрансндіпроект», що відповідає вищевказаним умовами за п.8 Порядку №607.

Таким чином, на час складання протоколу та винесення оскаржуваної постанови здійснене переобладнання автомобіля під керування позивача не вимагало погодження з органами МВС, оскільки його переобладнання шляхом встановлення ГБО було проведено спеціалізованою організацією (суб`єктом господарювання) у відповідності до вимог Порядку №607.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідчем суду не надано доказів наявності в діях позивача усіх ознак складу правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП з викладених у постанові від 25.06.2016 року обставин, не з`ясовано наявність умислу в його діях, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони вказаного правопорушення.

Відтак, відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, на думку суду, є недоведеним, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Крім того, суд вважає, що є недопустимий поверхневий підхід до встановлення усіх обставин вчинення адміністративного правопорушення з боку відповідача та не складання останнім спершу протоколу про адміністративне правопорушення, а одже щодо скороченого розгляду вказаної справи щодо нього з огляду на настпуне.

Так, у відповідності до вимог ч.2-6 ст.258 КУпАП України протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, як встановлено у цій справі жодних доказів фіксування зазначеного правопорушення у автоматичному режимі не було, а особа, щодо якої було винесено постанову оспорила її, що є наслідком складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За змістом рішення Конституційного суду України у справі №5-рп/2015 від 26.05.2015 року розтлумачено неухильне дотримання прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про вчинення адмінправопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хото притягається до адміністративної відповідальності. Випадки скороченого розгляду справи можливе лише у разі фіксації адмінправопорушення на місці, а в інших випадках таких розгляд справ не визначений законом та призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.ст.257, 268, 277-280 КУпАП.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, постанову в справі про адміністративне правопорушення від 25.06.2016 року серії ПС2 №388596 скасувати.
З врахуванням встановлених обставин у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 08 квітня 2015 року N 3-рп/2015 суд вважає за необхідне зазначити про оскарження вказаного судового рішення в загальному порядку, визначеному КАС України.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 6-12, 18, 69-71, ст.87, 99, 100-106, 159, 171-2 КАС України, ст.ст. 7, 245, 251,258, 283, 284, 293 КУПАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Постанову від 25 червня 2016 року серії ПС2 №388596 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , винесену інспектором патрульної поліції роти №9 батальону №3 Довженком Олександром Анатолійовичем, скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: (