Справа № 815/3689/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3689/17

Категорія: 8.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді доповідача ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді за участю секретаряОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 р. по справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС в Одеській області до Приватного підприємства "Поділля" про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017 року Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства Поділля та просило підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ПП Поділля згідно рішення ГУ ДФС в Одеській області від 05.07.2017р.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник Головного управління ДФС в Одеській області подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, та просив її скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції , із виходом за межі доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.5.2 ст.5 ПК України( в ред.,діючої на момент виникнення правовідносин) , у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Згідно п.81.1 ст. 81 ПК України ,посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно п.81.2 ст. 81 ПК України , у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Згідно п.81.3 ст. 81 ПК України , під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу не мають права вимагати у платника податків отримувати витяг із відповідного реєстру про взяття такого платника податків на облік відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до п.94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до п.п. 94.2.3. п.94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується ,що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

Відповідно до п.94.3 ст. 94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Відповідно до п.94.4 ст. 94 ПК України решт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до п.94.5 ст. 94 ПК України умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п.94.6 -94.12 ст. 94 ПК України Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається:

платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна;

іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу щодо арешту майна може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

У всіх випадках, коли контролюючий орган вищого рівня або суд скасовує рішення про арешт майна, контролюючий орган вищого рівня проводить службове розслідування щодо мотивів прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про арешт майна та приймає рішення про притягнення винних до відповідальності відповідно до закону.

При прийнятті рішення про арешт майна банку арешт не може бути накладено на його кореспондентський рахунок.

Платник податків має право на відшкодування збитків та немайнової шкоди, завданих контролюючим органом внаслідок неправомірного застосування арешту майна такого платника податків, за рахунок коштів державного бюджету, передбачених контролюючим органам, згідно із законом. Рішення про таке відшкодування приймається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 183-3 КАС України провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів, зокрема, щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно із ч.8 ст. 183-3 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню.

Виходячи з положень ч.6 ст.183-3 КАС України відмова у прийнятті подання унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Однак заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.1ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що відповідно до наказу начальника Головного управління ДФС в Одеській області №2459 від 29.06.2017р. було призначено проведення фактичної перевірки ПП Поділля з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету за період з 10.07.2014р. по дату завершення фактичної перевірки, дотримання вимог Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по дату завершення фактичної перевірки, тривалістю 10 діб.

29.06.2017р. головним державним ревізорам - інспекторам відділу контроль-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були видані направленням на проведення перевірки №3682/13-06, №3684/13-06, №3681/13-06, №3683/13-06 та №3685/13-06.

04.07.2017р. головними державними ревізор - інспекторами відділу контроль-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було складено акт про не допуск до перевірки №272/15-32-12-06, згідно якого перевіряючими зафіксовано відмову адміністратора ПП Поділля у допуску до перевірки призначеної, на підставі наказу №2459 від 29.06.2017р. за адресою господарської одиниці: Одеська обл., м.Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул.Приморська, 100 (база відпочинку Поділля).

Зазначеними посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області було складено акт №273/15-32-13-06 від 04.07.2017р. про відмову від отримання копії наказу Про проведення фактичної перевірки та ознайомлення з направленнями на проведення фактичної перевірки ПП Поділля, відповідно до якого ними зафіксовано відмову адміністратора ПП Поділля від отримання завіреної належним чином копії наказу ГУ ДФС в Одеській області №2459 від 29.06.2017р. та від ознайомлення з направленнями на проведення перевірки від 29.06.2017р. №3682/13-06, №3684/13-06, №3681/13-06, №3683/13-06 та №3685/13-06.

У звязку з відмовою у допуску посадових осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки заступник начальника ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_10. 04.07.2017р. звернувся до начальника ГУ ДФС в Одеській області з письмовим зверненням про застосування адміністративного арешту майна платника податків ПП Поділля.

07.07.2017р. о 16:00 год. начальником ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_11 було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП Поділля .

10.07.2017 року ГУ ДФС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з поданням про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ПП «Поділля».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 року по справі № 815/3621/17 було повернуто подання у звязку з не усуненням недоліків, які полягали в сплаті судового збору.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПК України (в редакції, діючої на момент прийняття рішення податковим органом), основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу

Відповідно до п.56.21 ст.56ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п. 57. Рішення ЄСПЛ по справі «Щокін проти України»

(Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року Суд не може не помітити вимогу підпункту 4.4.1 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року( норма ідентична нормам , що містяться у п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 та п.56.21 ст.56ПК ПК України ), який передбачав, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. Однак у справі, що розглядається, органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Апеляційний суд,із врахуванням Практики Європейського Суду з прав людини вимог,презумпції правомірності дій платника податків , зазначаючи, що діючим законодавством визначена можливість розгляду цих категорій спорів як за поданням органу державної податкової служби про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна, на підставі пункту 1 частини першої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, із додержанням відповідних особливостей розгляду цієї категорії звернень податкових органів, так і відповідно до ч.6 ст.183-6 КАС України в загальному порядку позовного провадження, вважає, що звернення із вказаним позовом обмежене строком, встановленим п.94.10 ст.94 ПК України - 96 годин , не включаючи добові години, що припадають на вихідні та святкові дні, в порядку ч.1 ст. 99 КАС України.

Апеляційний суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволенні позову , так як позивач - ГУ ДФС в Одеській області вчасно скориставшись своїм правом звернення до суду в загальному порядку , 12.07.2017 року , враховуючі вихідні дні 8.07 та 09.07.2017 року , до спливу строку звернення із адміністративним позовом, який спливав о 16:00 год.13.07.2017р. , подав адміністративний позов про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна ПП «Поділля» на підставі рішення повноваженої посадової особи-начальника ГУ ДФС в Одеській області від 07.07.2017р. (16:00 год ) про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП Поділля, прийнятого у звязку із відмовою у допуску посадових осіб органу державної податкової служби до проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення-наказу начальника Головного управління ДФС в Одеській області №2459 від 29.06.2017р., направлень на проведення перевірки від 29.06.2017р. №3682/13-06, №3684/13-06, №3681/13-06, №3683/13-06 та №3685/13-06 та службових посвідчень , які зазначені в направленні на проведення перевірки, та вважає помилковим зворотній висновок суду 1-ої інстанції .

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) вищевказаних документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Згідно п. 53 Рішення ЄСПЛ по справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03); при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обовязку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, у звязку із невідповідністю висновків суду 1-ої інстанції обставинам справи, порушенню ним норм матеріального та процесуального права,що призвели до невірного вирішення справи ,суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необхідність скасувати постанову суду 1-ої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову, із виходом за межі позовних вимог ,необхідного для повного захисту прав позивача.

Керуючись ст.11 ч.1 ст. 195, ст.196, п.2 ч.1. ст.198, 201, ч.2 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити , а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову:

Адміністративний позов ГУ ДФС в Одеській області - задовольнити.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ПП Поділля згідно рішення ГУ ДФС в Одеській області від 07.07.2017р

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошенняі ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.