Справа № 810/1675/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1675/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Сквирського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільнені, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Сквирського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільнені - задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 37 233 (тридцять сім тисяч двісті тридцять три) грн. 06 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказану постанову суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1993 року проходила службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 06 листопада 2015 року № 591 о/с ОСОБА_3 звільнена зі служби у запас Збройних Сил України з підстав, визначених пунктами 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач оскаржила його до суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі №810/5628/15 задоволений адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання незаконним та скасування наказу та поновлення на роботі.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Київській області від 06 листопада 2015 року № 591 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Сквирського районного відділу ОСОБА_3 за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Сквирського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області починаючи з 06 листопада 2015 року.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 23 березня 2017 року №5 о/с ОСОБА_3 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектора карного розшуку Сквирського районного відділу.

Однак, у рамках адміністративної справи №810/5628/15 питання стягнення з ГУ МВС України в Київській області на користь позивача середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу судом не розглядалось та рішення з цього приводу прийняте не було, тому позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незаконність звільнення позивача підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, тому наявні всі підстави для стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою КМУ від 29 липня 1991 року №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області від 29 травня 2017 року №9316/109/1006/22101, загальна сума нарахованого позивачеві грошового забезпечення за вересень та жовтень 2015 року становить 6744,72 грн. (3419,44 грн.+3325,28 грн.).

Кількість календарних днів, за які позивачу нараховане грошове забезпечення, складає 61 день: 30 днів у вересні 2015 року та 31 день у жовтні 2015 року.

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 110,57 грн. (6744,72 грн./61 день).

Період вимушеного прогулу позивача обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 07 листопада 2015 року по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто по 25 січня 2017 року та складає 446 днів.

Враховуючи, що спір про поновлення позивача на роботі розглядався понад один рік з причин, що не пов'язані з винними діями позивача, середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв'язку з незаконним звільненням підлягає стягненню за весь період вимушеного прогулу (446 днів) та становить 49 314,22 грн. (110,57 грн.х446 днів).

Згідно абзацу 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Таким чином, розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму отриманої допомоги по безробіттю за відповідний період.

Так, наказом Сквирського районного центру зайнятості від 20 листопада 2015 року №НТ151120 позивачеві було надано статус безробітного, а наказом від 24 листопада 2015 року №НТ151124 призначено допомогу по безробіттю.

Згідно довідки Сквирського РЦЗ від 26 квітня 2017 року №68, позивачу виплачено 18 383,65 грн. допомоги по безробіттю, отже сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 30 930,57 грн. (49314,22 грн. - 18383,65 грн.).

Щодо стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у частині поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Статтею 236 Кодексу законів про працю передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як зазначалося вище, позивача поновлено на роботі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року.

Між тим, фактично постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі №810/5628/15 ГУ МВС в Київській області було виконано лише 24 березня 2017 року шляхом видання наказу від 24 березня 2017 року №5 о/с про поновлення позивача на роботі.

Таким чином, відповідач-1 виконав постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року про поновлення позивача на роботі із затримкою у 57 календарних днів.

Отже, відповідач-1 зобов'язаний сплатити позивачеві 6 302,49 грн. середнього грошового забезпечення за час затримки виконання вказаної постанови суду від (110,57 грн. х 57 днів).

Крім того, колегія суддів наголошує, що відповідачем не зроблено жодного зауваження щодо кількості врахованих днів або нарахованих сум грошових коштів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3. Вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують та не доводять протиправність вимог позивача.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.