Справа № 817/2159/16
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"02" жовтня 2017 р. Справа № 817/2159/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Мацького Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від позивача ОСОБА_3; від відповідача - Довгалюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2017 року визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №, № та № від 21.11.2016.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що у поданих до перевірки документах позивача в частині обсягів використання палива для перевезення вантажними автомобілями не міститься жодних посилань на відповідні нормативно-правові акти щодо встановлення таких норм витрат, відтак контролюючий орган підставно дійшов висновків про використання не у господарській діяльності списаного пального понад встановлених норм, відтак позивачем протиправно не віднесено до складу податкового зобов'язання витрати по дизельному пальному, списаному понад норми витрат. Крім того, зазначає що позивачем не вірно відображено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в порушення п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України не вірно визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування, заявлену на розрахунковий рахунок в декларації за лютий 2016 року.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підприємець ОСОБА_5 здійснює господарську діяльність за кодом КВЕД 49.21 "Вантажний автомобільний транспорт".

18.03.2016 позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з ПДВ за лютий 2016р., а 18.08.2016р. та 26.09.2016р. платником подано уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2016 року.

З урахуванням названої декларації та уточнюючих розрахунків, за лютий 2016р. позивачем задекларовано суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту 135129 грн. (ряд.19); суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 84179 грн. (ряд.20.2, 20.2.1) яку сформовано з урахуванням залишку від'ємного значення ПДВ за попередні звітні періоди:, а саме вересень-грудень 2013року; січень-листопад 2014року; січень-червень 2015року.

Причиною виникнення від'ємного значення є здійснення міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом, що оподатковується за нульовою ставкою, та придбання дизельного палива для таких перевезень.

Вказані обставини підтверджуються стор.5 акту перевірки №00165/1712-1302/НОМЕР_1 від 07.11.2016 (а.с. 12) та поясненнями представників сторін.

На підставі висновків названого акту документальної перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.11.2016року :

-№ про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період вересень-грудень 2013р., січень-квітень 2014р., червень-вересень 2014р., листопад 2014р., січень 2015р., березень-червень 2015р. та відсутність права на врахування такої суми від'ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 36032,00 грн. за лютий 2016року, в т.ч. при наданні бюджетного відшкодування 36032,00 грн.;

-№ про зменшення позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 8197грн та застосування штрафної санкції у розмірі 4098,50 грн.;

-№ про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями в сумі 891,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 445,50 грн.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, зібрані у справі докази, положення законодавства, перевіривши встановлені судом обставини, колегією суддів встановлено таке.

1. Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 8197грн та застосування штрафної санкції у розмірі 4098,50 грн. за період вересень-грудень 2013р., січень-квітень 2014р., червень-вересень 2014р., листопад 2014р., січень 2015р., березень-червень 2015р. стали висновки зазначеного акту перевірки про порушення позивачем вимог статті 198, пункту 199.1 статті 199, пунктів 200.1, 200.4, 200.14 статті 200, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України

Суть обумовленого порушення полягає в тому, що відповідач вважає, що позивачем занижено податкові зобов'язання на суму ПДВ у розмірі 8197грн внаслідок списання пального понад норму, затверджену наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" від 10.02.1998 №43 та відповідно завищено бюджетне відшкодування на обумовлену суму.

Так, в акті перевірки (стор.6), податковим органом відображено, що "...оскільки норма витрат палива встановлена ФОП ОСОБА_5 не відповідає нормам наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" від 10.02.1998 №43 (пп. 3.3 акту перевірки) відповідно пальне, що було списане понад норм вважається використаним не в господарській діяльності".

В додатку №3 до Акту перевірки відповідачем наведено перелік ТТН/CMR, за якими позивачем, на думку контролюючого органу, списано пальне понад норм, об'єм такого пального, його вартість, та, відповідно, суму завищення заявленого ПДВ до відшкодування.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, платник податків має право на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ сплаченого (нарахованого) у складі договірної вартості товарів/послуг, призначених для використання в господарській діяльності платника.

Згідно з п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Обґрунтовуючи наявність підстав для збільшення позивачу податкових зобов'язань суму ПДВ у розмірі 8197грн внаслідок понаднормового списання платником податку дизпалива, відповідач посилався на порушення позивачем Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, що затверджено Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43 (далі - Норми).

Дослідивши Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43 (далі - Норми), погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що норми списання палива на підприємстві можуть бути врегульовані внутрішніми наказами, а також підтверджені відповідними розрахунками, з урахуванням технічних характеристик автомобілів, експлуатаційних норм і інших природних, фізичних факторів та маси вантажу.

Оскільки відповідно до положень названого акту безпосереднім призначенням даних Норм є планування витрат палива з метою їх раціонального використання. Підприємство на підставі аналізу причин відхилень фактичних витрат палива, що можуть змінюватися у часі або за певних умов, від встановлених ним нормативних витрат може змінювати встановлені нормативні витрати відповідно до зміни умов експлуатації або, у разі потреби, вживати заходів щодо усунення причин збільшення фактичної витрати палива понад встановлену підприємством нормативну витрату палива. Нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Відповідно до наказу-розпорядження від 02.01.2015 №1, позивачем встановлено норму витрат для вантажного автомобіля MAN на 100 км - 35 л, для врахування експлуатаційних факторів, які впливають на обсяги використання палива до вказаної норми витрат палива застосовується коефіцієнт 0,7 на тону вантажу (а.с.85 на звороті).

Подорожніми листами вантажного автомобіля в міжнародному сполученні №1 від 22.01.2015, №2 від 01.02.2015, №000234 від 09.02.2014, №000238 від 26.02.2014, №000236 від 21.03.2014, №000245 від 17.05.2014, №7 від 10.06.2014, №8 від 16.07.2014, №9 від 01.08.2014, №10 від 15.09.2014, №11 від 14.10.2014 (а.с.74-84), міжнародними товарно-транспортними накладними з відмітками про перетин кордону (а.с.48,51,52,55,56,58-65 на звороті) підтверджується, що протягом серпня 2013 року - травня 2015 року його автомобілем здійснювалися міжнародні перевезення вантажів.

Факт надання позивачем послуг з перевезення вантажів відповідачем не заперечується.

Відповідно до акту списання від 31.12.2015 року №СпТ-000001 (а.с.86 на звороті) позивачем проведено списання палива з врахуванням встановлених норм та подорожніх листів дизпалива в кількості 20938,7 л на суму 310385,41 грн.

Водночас, колегією суддів встановлено, що наказ на який покликається відповідач, як на підставу для висновку про завищення норм списання палива, не зареєстрований в Міністерством юстиції України, а відтак зазначений наказ не має сили нормативно -правового акту, що підлягає обов'язковому застосуванню. Аналогічна позиція викладена ВАСУ в ухвалі від 06.06.2013року по справі №К-39866/10-С.

Відповідачем в супереч положенням ст. 71 КАС України не доведено обставин, щодо списання позивачем палива здійснено поза межами норм, встановлених позивачем відповідно до наказу-розпорядження від 02.01.2015 №1.

Також відповідачем не доведено обставин з приводу протиправності виданого позивачем наказу-розпорядження від 02.01.2015 №1 стосовно встановленої норми витрат для вантажного автомобіля MAN. Не надано відповідачем і доказів того, що списана позивачем кількість палива не відповідає: експлуатаційним факторам названого автомобіля; природним факторам за яких здійснювалось перевезення вантажів; масі перевезеного вантажу; фактором фізичного зносу названого автомобіля та обсягу фактичного споживання пального таким автомобілем.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне визначення позивачу грошового зобов'язання, обумовленого у податковому повідомленні-рішенні № від 21.11.2016року.

2. Досліджуючи доводи апеляційної скарги з приводу підставності винесення податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року про відмову у наданні бюджетного відшкодуванні ПДВ за лютий 2016року у розмірі 36032,00грн, колегією суддів враховано таке.

Як слідує із зібраних у справі доказів, підставою для винесення вказаних рішень стали висновки податкового органу про порушення позивачем пункту 200.4 ст. 200 ПК України щодо невірного відображення позивачем суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та відповідно, невірне визначення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за лютий 2016р. у податковій декларації № від 18.03.2016 (з врахуванням уточнюючих розрахунків № від 18.08.2016 та № від 26.09.2016) у розмірі 36030грн. та відповідне завищення податкового кредиту на суму 891грн.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу,

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) період.

Пунктом 200.4 ст.200 Податкового кодексу України встановлено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до декларації податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2016року у рядку 19 та 21 від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту поточного звітного періоду (як таку., що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, Додаток №2) у розмірі 135129грн.

З додатку №2 до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2016року вбачається, що обумовлена сума складається зокрема із сум від'ємного за такі звітні періоди: за лютий 2014р. (4877грн), березень 2014р.(5832грн, 1060грн), червень 2014р. (6668грн), липень 2014р. (4167грн), вересень 2014р. (5000грн, 1610грн), за листопад 2014р. (5000грн), січень 2015р.(2500грн).

У вересні 2009року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2016року (а.с. 96-98) відповідно до якого сума від'ємного значення у розмірі 135129грн. підлягає: бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку -84 179грн; зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 50 950грн.

Відповідно до додатку №3 розрахунок сум бюджетного відшкодування, поданого у вересні 2016рок, за звітний період - лютий 2016року у розмірі 84 179грн. складається з сум від'ємного значення, що виникло у таких звітних періодах: за лютий 2014р. (3760грн), березень 2014р.(1060грн), червень 2014р. (6668грн), липень 2014р. (4167грн), вересень 2014р. (5000грн, 860грн), за листопад 2014р. (1950грн), січень 2015р.(1735грн).

Дослідивши податкові декларації з податку на додану вартість за лютий 2014р., березень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., вересень 2014р., за листопад 2014р., січень 2015р. (р.24 декларації) та додаток №2 (іменований Довідка про суми від'ємного значення попередніх періодів, що залишаються непогашеними....), колегією суддів встановлено, що у наведених деклараціях (рядок 22 та 24) позивач задекларував суми від'ємного значення, що виникли у попередніх періодах, а зокрема:

за лютий 2014року у розмірі 57967грн, яка складається із залишку від'ємного значення, що виникло за листопад, грудень 2012року, січень- грудень 2013року та січень 2014року;

березень 2014року у розмірі 57967грн, яка складається із залишку від'ємного значення, що виникло за аналогічні періоди: листопад, грудень 2012року, січень- грудень 2013року та січень 2014року;

червень 2014р. у розмірі 3760грн, яка складається із залишку від'ємного значення, що виникло за травень 2014року;

липень 2014р. у розмірі -"0";

вересень 2014р. у розмірі "0";

за листопад 2014р. у розмірі 19695грн, яке складається із залишку від'ємного значення, що виникло за жовтень 2014року;

за січень 2015року у розмірі -"0".

Водночас колегією суддів встановлено, що позивач у перелічених деклараціях за лютий 2014р., березень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., вересень 2014р., за листопад 2014р., січень 2015р. сум податкового кредиту рядок 17 та сум від'ємного значення названих поточних звітних періодів (рядок 19 та 20) не декларував.

Отож, у позивача було відсутнє від'ємне значення у розмірі 36030грн, яке виникло саме у такий поточних звітних періодах, як лютий 2014р., березень 2014р., червень 2014р., липень 2014р., вересень 2014р., за листопад 2014р., січень 2015р.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу, що позивач в порушення п.200.4 ст.200 ПК України, при визначенні суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2016року не вірно відобразив суму від'ємного значення у розмірі 36030грн.

Відтак, наявними у справі доказами підтверджується правомірність, винесеного податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року про відмову у наданні бюджетного відшкодуванні ПДВ за лютий 2016року у розмірі 36032,00 грн.

За таких обставин, рішення суду у зазначеній частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині.

3. Стосовно податкового повідомлення-рішення №, яким визначено грошове зобов'язання у розмірі 891грн -основний платіж та 445,50грн- штрафна санкція, то в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення № покладено висновки контролюючого органу про порушення платником податків вимог пунктів 198.3, 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України внаслідок зменшення суми податкового кредиту на 891грн.

Зокрема, як слідує з акту перевірки та розрахунку податкових зобов'язань (долученого до матеріалів справи разом із клопотанням відповідача вхідний номер суду -2110/17 від 02.10.2017року) податковим органом встановлено завищення позивачем податкового кредиту у вересні 2013року на суму 109грн, який сформований позивачем від "неіснуючого " контрагента індивідуальний податковий номер якого позивач зазначив -266510852.

Відповідно до даних акту та пояснень представника відповідача за системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДФС контрагента з індивідуальним податковим номером 266510852 - не існує.

В ході розгляду даної справи, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції інстанції, позивачем не надано доказів існування платника податків за індивідуальним податковим номером -266510852, а відтак не доведено обставин щодо правомірності правомірності формування названої суми податкового кредиту по зазначеному контрагенту.

Відповідно до п. 201.8. ст. 201 ПК України ( в редакції станом на вересень 2013року) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 названої статті ПК України, у редакції на зазначену вище дату).

За наведених положень законодавства та обставин справи, відповідачем правомірно зменшено податковий кредит позивача та визначено грошове зобов'язання з ПДВ на суму 109грн - основний платіж, оскільки названа сума податкового кредиту сформована від особи, яка не зареєстрована платником податку ("неіснуючий контрагент").

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на вказану суму донарахованого грошового зобов'язання відповідачем нараховано штраф у розмірі 50% - 54,50грн.

Відповідно до п.123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином кваліфікуючою ознакою для застосування відповідачем штрафної санкції у підвищеному розмірі є вчинення тих самих дій протягом 1095 днів повторно.

Однак, в супереч положенням ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідач не надав суду доказів вчинення позивачем такого ж самого порушення протягом 1095 днів повторно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, правомірним застосуванням штрафу лише на суму 27,25грн (25 %). Відтак, решта застосованого штрафу у підвищеному розмірі - 25,75грн підлягає скасуванню.

Також, з матеріалів справи слідує, що названим податковим повідомленням - рішенням визначено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 782грн (основний платіж) та 391грн- (штрафна санкція) внаслідок встановлення в ході перевірки обставин щодо завищення позивачем податкового кредиту у квітні 2015року на суму 782грн.

Основні вимоги до оформлення документальних перевірок, закріплені у Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 N 727, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за N 1300/27745 (далі - Порядок)

Відповідно до пункту 5 розділу 2 названого Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (пункт 5 розділу 2 Порядку).

При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 4 розділу 3 Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів.

Всупереч вказаним вимогам, акт перевірки позивача не містить жодних посилань на докази (первинні або інші документи), якими підтверджувались обставини щодо наявності такого порушення.

В ході розгляду справи відповідач та його представник також не змогли усунути вказані недоліки акту перевірки та навести суду докази (первинні або інші документи), якими підтверджувались обставини щодо наявності факту порушення відповідачем обумовлених норм податкового законодавства.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В супереч обумовленому, відповідач не надав суду доказів та не довів обставин щодо відображених в акті порушень з приводу неправомірного формування суми податкового кредиту у розмірі 782грн.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно визначено для позивача грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 782грн (основний платіж) та 391грн- (штрафна санкція).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 21.11.2016року у розмірі 782грн (основний платіж) та 418,25грн (391грн+27,25грн)- (штрафна санкція).

Згідно з ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.11.2011року, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (не більше 640грн за годину станом на 2017рік).

На підтвердження витрат пов'язаних з розглядом справи, позивачем надано платіжне доручення про сплатою судового збору на суму 551,20грн. та копію договору про надання правової допомоги, копію акту про надання послуг правової допомоги (а.с. 125) на загальну суму 3000грн.

Однак, вказаний акт не містить розрахунку витрат на правову допомогу, розрахованого відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

За таких обставин, колегією суддів враховано наявні у справі докази, що кількості годин участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З журналів судових засідань вбачається, що правова допомога в судовому засіданні надавалась впродовж 1 години (зокрема: 21.02.2017року -27хв; 03.04.2017року -33хв).

При цьому, матеріали справи не містять доказів ознайомлення представника позивача з матеріалами справи в суді, доказів участі представника позивача під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням у часовому вираженні.

З огляду на наявні у справі докази, граничний розмір компенсації за годину наданої правової допомоги в суді не може перевищувати -640грн.

Загальна сума заявлених позивачем вимог становить - 49664грн, сума вимог позивача, що задоволені судом складає - 13495,75 (12295,5+782+391+27,25грн.) Відсоткове співвідношення заявлених та задоволених вимог на користь позивача становить -27,17 %.

Сума витрат позивача у даній справі складає 1191,20грн, з яких: судовий збір -551,20грн.; гранична сума компенсації за годину наданої правової допомоги в суді -640грн.

Відтак, розмір судових витрат позивача, які присуджуються йому відповідно до задоволених вимог становить - 323,64грн (1191,20грн х 27,17%).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині прийнятого рішення про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року; присудження на користь позивача ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області судового збору у розмірі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та прийняти у цій частині нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "03" квітня 2017 р. скасувати в частині прийнятого рішення про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року;

присудження на користь позивача ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області судового збору у розмірі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Прийняти у цій частині нову постанову, якою ОСОБА_5 у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року та податкового повідомлення-рішення № від 21.11.2016року у частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 109 грн (основий платіж) та 27,25 грн. (штрафної санкції) -відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 (Код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області судові витрати у розмірі -323,64грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: А.Ю.Бучик

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення виготовлено

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Рівненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,