Справа № 815/3833/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3833/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нехожиній О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача і 3-ї особи Сороки Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України ОСОБА_2 та 3-ї особи Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
20.07.2017 року капітан 3-го рангу ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Командувача ВМС ЗСУ ОСОБА_2 та 3-ї особи Командування ВМС ЗСУ, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати п.4 параграфу 2 наказу командувача ВМС ЗСУ (по особовому складу) від 23.03.2015р. №31 про увільнення з займаної посади та призначення заступником командира батальйону Управління по роботі з особовим складом.

У судовому засіданні суду 1-ї інстанції 08.08.2017 року представник відповідача та 3-ї особи заявив клопотання про залишення вказаного адміністративного позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем встановленого законом строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 05.09.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану вище ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року та направити дану справу №815/3833/17 до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та дослідивши матеріали справи, оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції, а також перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

До такого висновку суд апеляційної інстанції приходить з таких підстав.

Так, постановляючи ухвалу про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, окружний суд виходив з того, що позивач пропустив встановлений законом місячний строк для звернення до адміністративного суду із цими позовними вимогами.

Колегія суддів, уважно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту положень ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ж із ч.3 ст.99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчисляються з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, необхідно зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Так, процесуальний закон визначає, що «строк звернення до адміністративного суду» - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

При чому, днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про рішення, дію чи бездіяльність відповідача (суб`єкта владних повноважень), внаслідок яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, також, в свою чергу, свідчить про те, що право на звернення до суду «не є абсолютним» і «може бути обмеженим», в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980р., 22.10.1996р.).

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, позивач фактично звернувся до окружного суду із даним адміністративним позовом з вимогою про скасування спірного наказу командувача ВМС ЗСУ (по особовому складу) від 23.03.2015р. №31 про увільнення з займаної посади та призначення заступником командира батальйону Управління по роботі з особовим складом - 20.07.2017 року.

При цьому, позивач в своєму позові стверджує, що дізнався про порушення своїх прав та повністю зрозумів зміст та підстави винесення оскаржуваного наказу від 23.03.2015р. №31 тільки 19.07.2017 року, т.б. в день, коли отримав письмову відповідь Командування Військово-Морських Сил ЗСУ від 18.07.2017р. вих.№154/11/2737 і виключно саме з цієї дати він і рахує строк звернення до суду.

Однак, разом з тим, позивач на підтвердження даного факту жодного належного доказу до суду так і не надав, як, в свою чергу, і не просив поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду із цими позовними вимогами.

Представник же відповідача та 3-ї особи, в свою чергу, у судовому засіданні суду 1-ї інстанції навпаки надав докази, які повністю спростовують вказані вище доводи позивача щодо ознайомлення останнього із оскаржуваним наказом від 23.03.2015р. лише 19.07.2017р.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи копій адміністративного позову ОСОБА_1 (який він до речі подав до суду 09.08.2016р.) до командування Військово-Морських Сил ЗСУ про визнання протиправним та скасування п.1 наказу від 02.07.2016р. №93 та постанови Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2017р. (по справі №815/3913/17), позивач в обгрунтування цих своїх позовних вимог посилається на оскаржуваний по даній справі №815/3833/17 наказ командувача ВМС ЗСУ від 23.03.2015р. №31 (та додає його копію до свого позову), яким його було увільнено від займаної посади «заступника командира батальйону управління з виховної роботи» та призначено до 37 окремого полку зв`язку на посаду «заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом», у зв`язку з чим, на думку позивача, станом на 23.03.2015р. у відповідача були відсутні будь-які підстави для відмови у призначенні на посаду, та не встановлено фактів його належності до переліку осіб щодо яких застосовуються заборони, визначені ч.ч.3,4 ст.1 Закону України «Про очищення влади», та як наслідок відсутні законодавчо передбачені підстави для звільнення його з посади на підставі ч.3 ст.4 Закону України «Про очищення влади» (а.с.25-44).

Також, слід зазначити й про те, що в матеріалах справи міститься й копія власноручної заяви позивача від 13.09.2016р. до командира військової частини НОМЕР_1 , в якій останній теж посилається на спірний наказ №31 від 23.03.2015р. (а.с.48).

Отже, виходячи з вищевикладеного, судова колегія, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку, що твердження позивача про те, що про наявність оскаржуваного наказу від 23.03.2015р. і відповідно про порушення цим наказом своїх прав він нібито дізнався лише тільки 19.08.2017р. (т.б. через 2 роки 5 місяців), з чим він і пов`язує початок перебігу строку позовної давності, є необґрунтованими та недоведеними, оскільки ці твердження не підтверджуються жодними належними і беззаперечними доказами та взагалі повністю спростовуються встановленими судами обох інстанцій фактичними обставинами, з яких, в свою чергу, вбачається, що позивачу ще з кінця березня 2015р. було достовірно відомо про спірний наказ №31 від 23.03.2015р., оскільки він тривалий час фактично виконував обов`язки «заступника командира батальйону Управління по роботі з особовим складом», т.б. проходив службу на посаді, на яку його було 23.03.2015р. призначено саме цим наказом, посилався на нього при подачі 09.08.2016р. адміністративного позову про оскарження іншого наказу відповідача №93 від 02.07.2016р. (справа №815/3913/17) та у своєму зверненні від 13.09.2016р. до командування військової частини НОМЕР_1 .

У відповідності до змісту вимог ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При чому, необхідно зауважити, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Проте, як вже зазначалося вище, позивач на підтвердження існування вказаних обставин жодних доказів не надав.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем без поважних причин встановленого ч.3 ст.99 КАС України місячного строку для звернення до адміністративного суду із даними позовними вимогами, в зв`язку із чим, даний позов дійсно підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.199 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду 1-ї інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Отже, оскільки судом 1-ї інстанції винесено оскаржувану ухвалу з додержанням усіх норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,199,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко