Справа № 818/1775/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 р.Справа № 818/1775/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Пянової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.03.2017р. по справі № 818/1775/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - ГУ НП в Сумській області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №1598 від 22.11.2016р. Про порушення службової дисципліни окремими поліцейськими УКП ГУ НП в частині звільнення ОСОБА_1, оператора служби 102 УІЗ ГУ НП зі служби в поліції.

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області № 345 о/с від 23.11.2016р. по особовому складу в частині звільнення капрала поліції ОСОБА_1, оператора служби 102 управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції в Сумській області.

- поновити ОСОБА_1 на посаді оператора служби 102 управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції в Сумській області.

- стягнути з ГУ НП в Сумській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 10 945,20 грн.

- допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітку за 1 місяць в розмірі 2797, 59 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.03.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 22 листопада 2016 року № 1598 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції з посади оператора служби "102".

Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 23 листопада 2016 року № 345 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади оператора служби "102".

Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції в Головному управлінні Національної поліції в Сумській області на посаді оператора служби "102".

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 10945 (десять тисяч дев'ятсот сорок п'ять) грн. 20 коп., провівши нарахування та утримання обов'язкових платежів.

Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітку в межах стягнення за один місяць в сумі 2797,59 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам, неправильно застосовано норми матеріального права, в порушення ст.ст. 9, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не вжито заходів щодо правильного застосування законодавства та винесення законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 28.09.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивач з 2013 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, 07 листопада 2015 року призначений поліцейським Сумського відділу поліції (м. Суми), з 27.04.2016 року проходив службу на посаді оператора служби 102 управління інформаційного забезпечення ГУНП (а.с. 19-25).

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 22.11.2016 р. № 1598 Про порушення службової дисципліни окремими поліцейськими УКП ГУ НП на підставі ст.ст. 2, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, капрала поліції ОСОБА_1, оператора служби "102" управління інформаційного забезпечення ГУНП, звільнено зі служби в поліції за п. 1 п.п. 6 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.12-15).

Наказом начальника ГУ НП в Сумській області від 23.11.2016 р. № 345 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів зі служби в поліції відповідно до п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (а.с.16).

Не погоджуючись із вищезазначеними наказами, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відповідач не довів правомірності наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція № 230) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_2 України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з частиною першою статті 19 Закону № 580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною другою вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду адміністративної справи, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, який регулює питання дисципліни поліцейських. Згідно з його преамбулою він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 2 цього Статуту.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу від 03.11.2016 р. №1471 позивач разом з поліцейськими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбули у відрядження до Державної установи Київський навчальний центр підготовки поліцейських для підвищення кваліфікації на період з 06 по 13.11.2016 року (а.с. 102).

18.11.2016 року до УІЗ ГУНП в Сумській області з Національної поліції України надійшла інформація про порушення 13.11.2016 р. службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Сумській області під час перебування у відрядженні з метою підвищення кваліфікації працівників відділу служби 102 на базі Державної установи Київський навчальний центр підготовки поліцейських, що стало приводом для проведення службового розслідування відносно позивача.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073.

З метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин відповідно до пункту 1.2. Інструкції № 230 призначається службове розслідування.

В ході службового розслідування відповідачем встановлено, що позивач палив тютюнові вироби в приміщенні гуртожитку Державної установи Київський навчальний центр підготовки поліцейських та висловлювався нецензурною лайкою, не реагував на зауваження керівництва.

При цьому, висновки про вчинення порушень саме позивачем ґрунтуються на поясненнях і рапортах слухачів установи, що мешкали в гуртожитку, та відповідальних осіб ДІПКП 102 НП України, які прибули до гуртожитку для з'ясування обставин.

Так, із рапорту начальника ДІПКП 102 Національної поліції України полковника поліції ОСОБА_5 вбачається, що о 19.30 год. 13.11.2016 р. на мобільний телефон начальника 1-го курсу навчального центру ОСОБА_6 зателефонував слухач 2-го курсу ОСОБА_7 та повідомив про те, що у вбиральні три особи з явними ознаками алкогольного сп'яніння палять цигарки та зясовують між собою відносини на підвищених тонах, вживаючи при цьому нецензурну лексику. Про зазначене йому стало відомо від начальника 1-го курсу навчального центру ОСОБА_6 та із рапортів слухачів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_10, які проживали у гуртожитку (а.с. 85).

Із рапортів ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_10 вбачається, що 13.11.2016 року близько 19-30 год. в спальному приміщенні 1 курсу слухачі 102 в кількості трьох осіб в чоловічому туалеті палили цигарки, з'ясовували між собою стосунки, голосно кричали та штовхались, вживаючи нецензурну лексику (а.с. 111-113).

Із рапорту ОСОБА_9 вбачається, що 13.11.2016 року близько 16-00 год. невідомі сторонні особи відкрили опечатані вхідні двері до приміщення 4-го курсу, виходили із приміщення туалету, яке було опечатане, і висловлювались нецензурною лайкою (а.с.51).

Із рапорту ОСОБА_8 вбачається, що 13.11.2016 року близько 16-15 год. в спальному приміщенні 2 курсу знаходились сторонні особи, які згодом виявилися слухачами 102. При цьому, вони були з ознаками алкогольного сп'яніння, на зауваження не реагували, висловлювались нецензурною лайкою (а.с.114).

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вищезазначені рапорти не містять конкретних даних, що вказували б на порушення службової дисципліни саме позивачем, за які ОСОБА_1 звільнено зі служби.

Окрім того, із рапорту начальника 1-го курсу навчального центру ОСОБА_6, вбачається, що о 19-50 год., прибувши до навчального центру, він виявив у 8-му спальному приміщенні слухачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, які билися між собою та перебували в агресивному стані (а.с. 46), що також не підтверджує факт паління цигарок позивачем у приміщенні туалету та висловлювання нецензурною лайкою.

Будь-які інші дані щодо факту паління позивачем тютюнових виробів у приміщенні гуртожитку Державної установи Київський навчальний центр підготовки поліцейських та висловлювання нецензурною лайкою в ході службового розслідування відповідачем не вивчалися і окремо не встановлювалися, незважаючи і на те, що як під час опитування 13.11.2016 року, так і в ході службового розслідування позивачем категорично заперечувались ці обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність ознак дисциплінарного проступку в діях позивача, що полягав у палінні тютюнових виробів в приміщенні гуртожитку Державної установи Київський навчальний центр підготовки поліцейських та висловлюванні нецензурною лайкою, що, в свою чергу, виключає і іншу частину дисциплінарного проступку, яка, на думку відповідача, полягає в систематичному ігноруванні зауважень адміністрації з цього приводу, щодо недопущення порушень внутрішнього розпорядку, не інформування безпосереднього керівника, як того вимагає ст.7 Дисциплінарного статуту, про зауваження з боку працівників Державної установи Київський навчальний центр підготовки, поліцейських і мешканців гуртожитку.

Також, як на порушення службової дисципліни відповідач вказує на те, що позивач не доповів безпосередньому керівнику про прибуття з відрядження.

Проте, у висновку службового розслідування комісія лише констатує такий факт, не зазначивши, на підставі яких даних він встановлений та якими нормами встановлений такий обов'язок. При цьому, в своєму рапорті безпосередній керівник позивача, начальник відділу УІЗ ГУНП в Сумській області ОСОБА_11, доповідаючи, що позивач не повідомив його про події 13.11.2016 року, про це порушення не зазначає.

Окрім того, встановлено, що в частині дисциплінарного проступку, яка полягла в тому, що позивач не інформував безпосереднього керівника про хід виконання завдань у період відрядження, провина позивача відсутня, оскільки в ході розгляду справи представник відповідача визнав, що повідомляти про хід виконання завдань у період відрядження повинен був не ОСОБА_1, а інша особа.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що в рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі Гірвісаарі проти Фінляндії зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не були оцінені належним чином в сукупності всі критерії.

Отже, всупереч наведеним нормам та вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятих ним рішень у формі наказів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Сумській області від 22.11.2016 р. №1598 Про порушення службової дисципліни окремними поліцейськими УКП ГУ НП та від 23.11.2016 р. №345 о/с по особовому складу в частині звільнення капрала ОСОБА_1, оператора служби 102 управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції в Сумській області, та поновлення його на посаді.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність його дій щодо звільнення та наказів, що оскаржуються.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи із розміру грошового забезпечення позивача, зазначеного в довідці (а.с.71), та кількості днів вимушеного прогулу, сума грошового забезпечення, що підлягає стягненню, складає 10945,20 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України є безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.03.2017р. по справі № 818/1775/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_12
Судді ОСОБА_13 ОСОБА_14
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.