Справа № 814/893/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

22 вересня 2017 року Справа № 814/893/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лісовської Н.В. за участю секретаря судового засідання Ткач Г.С. у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54050

доГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправними та скасування наказів № 87 о/с від 06.02.2017 р., № 34 о/с від 13.02.2017 р., поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,
За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: Білецької О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом (з уточненнями та доповненнями (а. с. 113-121)) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - Відповідач, ГУНП) про визнання протиправними та скасування наказів «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 87 о/с від 06.02.2017 р., «Про звільнення» № 34 о/с від 13.02.2017 р.; поновлення його на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження служби в поліції на посаді начальника Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області 04.02.2017 у свій вихідний день його транспортний засіб був зупинений працівниками патрульної поліції, внаслідок чого поліцейськими складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом, номерний знак якого було забруднено. Окрім того, на місці зупинки транспортного засобу вже були присутні працівники ГУ НП в Миколаївській області та журналісти, що позивач розцінює як виконання замовлення на його дискредитацію. Поліцейські Позивачеві запропонували пройти тест на вміст алкоголю в крові. Забір крові був зроблений у наркологічному диспансері. Позивач стверджує, що 04.02.2017 алкоголь не вживав, а про результати аналізу крові дізнався вже в травні 2017 р., оскільки тривалий час перебував на лікуванні через хворобу. Позивач зазначає, що не згоден з висновками аналізу крові, але провести повторний аналіз неможливо через те, що сплив строк зберігання біологічного матеріалу. У своїй позовні заяві Позивач зазначає, що Наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки посадовою особою, що здійснювала службову перевірку за фактом подій 04.02.2017 р. було допущено ряд процесуальних порушень та у висновках службової перевірки містяться дані, що не відповідають дійсності. Позивач вважає, що ніяких доказів, які б свідчили про керування ним транспортним засобом у стані сп'яніння немає (постанови суду, протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності), це особисті припущення особи що проводила службове розслідування. Позивач зазначає, що на виконання наказу № 87 о/с, був виданий Наказ № 34 о/с від 13.02.2017 року «Про звільнення» в період його хвороби, що значно порушує його права, а відтак просить суд скасувати Накази № 87 та № 34, поновити його на посаді та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Представник Відповідача подала до суду письмові заперечення проти позову (а. с. 36-47), в яких зазначила про необґрунтованість позовних вимог та правомірність винесення наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення, оскільки підставою для прийняття такого рішення став дисциплінарний проступок позивача, а саме: керування транспортним засобом із забрудненими номерами та в стані алкогольного сп'яніння. Результатами службового розслідування встановлено, що 04.02.2017 р. автомобіль під керуванням позивача зупинено працівниками патрульної поліції. Під час спілкування з водієм у поліцейських виникла підозра про знаходження ОСОБА_1 у стані сп'яніння, у зв'язку з чим позивачу було запропоновано пройти відповідний огляд на місці зупинки транспортного засобу, однак позивач відмовився, погодившись на медичний огляд у наркологічному медичному закладі. Патрульні доставили позивача до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру, де було здійснено забір крові для аналізу на вміст алкоголю. Згідно з довідкою, результат токсикологічного дослідження є: вміст етанолу в крові позивача складав 1,16 г/л (при нормі до 0,2), що є підтвердженням факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Даний факт підтверджується також письмовими поясненнями працівників патрульної поліції, які зупинили автомобіль позивача. Під час службового розслідування відбиралися пояснення і в позивача, який, як керівник відділу поліції, не міг не знати, що пояснення відбираються виключно у випадку проведення службового розслідування. На підставі висновку службового розслідування, з урахуванням попередньої поведінки позивача, діючого дисциплінарного стягнення та тяжкості проступку, керівником відповідача правомірно було прийнято рішення про звільнення позивача зі служби. Останній відмовився від отримання витягів з наказів та трудової книжки, про що складено відповідні акти. Копії наказів направлено на адресу позивача поштою, однак відправлення повернулися без вручення адресату. На момент прийняття наказу про звільнення від 13.02.2017 р. Відповідач не знав про хворобу позивача, оскільки останній досі не надав підтверджуючих документів. Окрім того, представник відповідача зазначає, що наявність довідок про лікування з лікарні № 4 свідчить лише по те, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні, але ніяк не свідчить про його непрацездатність, відповідні лікарняні листи відсутні. Представник відповідача наголошує, що при затримання транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 були присутні журналісти, які все висвітлили у ЗМІ, та таким чином проступок ОСОБА_1 є ганебним та підриває авторитет до Поліції в цілому та довіру людей до поліції. На підставі викладеного вище, вважає, що службове розслідування проведено з дотриманням процедури, а оскаржувані накази прийняті правомірно, просить суд відмовити в позові в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 22.09.2017 р. в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вислухавши пояснення представників сторін і свідків, з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню, виходячи з наступного:

Наказом від 29.06.2016 р. підполковника поліції ОСОБА_1 призначено начальником Центрального відділу поліції (а. с. 48).

Працівниками поліції 04.02.2017 р зупинено транспортний засіб яким керував ОСОБА_1, складений адміністративний протокол за порушення водієм ч. 6 ст. 121 КУпАП, направлено ОСОБА_1 на проходження медичного огляду до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру на з'ясування, чи перебуває він у стані алкогольного сп'яніння.

У зв'язку з цим фактом Наказом № 113 від 04.02.2017 р. призначено службове розслідування, проведення якого доручено інспектору ВІОС УКЗ ГУНП капітану поліції ОСОБА_4. (а. с. 54).

06.02.2017 р. службове розслідування було закінчено, складений висновок службового розслідування, який затверджений начальником ГУНП у Миколаївський області Морозом Ю.Л. (а. с. 55-60). Як вказано у Висновку службового розслідування: 04.02.2017 р. працівниками відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУНП було отримано інформацію про можливе вживання в цей день на робочому місці алкогольних напоїв працівниками Центрального відділу поліції. Під час перевірки, зазначена інформація не знайшла свого документального підтвердження. Близько 14:15 год наряд "КАНТ-452" у складі працівників УПП у м. Миколаєві лейтенантів поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на розі вулиць Велика Морська та Мала Морська м. Миколаєва за порушення п. 2.9 ПДР (водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що забруднений та не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м) зупинив автомобіль НОМЕР_1 під керуванням начальника Центрального відділу поліції ОСОБА_1, який перебував у цивільному одязі. Під час спілкування з водієм інспектор ОСОБА_6. відчув від нього різкий запах алкоголю та помітив порушення мови. ОСОБА_1 було запропоновано на місці зупинки автомобіля пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер", на що останній відмовився та виявив бажання проходити огляд у медичному закладі. Поліцейські забезпечили доставку ОСОБА_1 о 14:30 год до Миколаївського обласного наркологічного диспансеру, де він здав аналіз крові. 04.02.2017 р. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП. Згідно з висновком Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 06.02.2017 р. № 683 за результатами токсикологічного дослідження біологічного матеріалу крові виявлено етанол у концентрації 1,16 г/л. Таким чином, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських. Відповідно до висновків службових розслідувань від 21.09.2016 р. і від 10.11.2016 р. ОСОБА_1 підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до характеристики ГУНП від 06.02.2017 р. ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо.

На підставі викладеного, службовим розслідуванням підтверджено відомості, які стали підставою для його проведення, та запропоновано звільнити ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Оперативним наказом ГУНП від 06.02.2017 р. № 87 о/с (а. с. 51) вирішено питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у вигляді звільнення. Так, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських, що призвело до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та притягнення до адміністративної відповідальності, наказано звільнити позивача зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а. с. 51-53).

Наказом ГУНП від 13.02.2017 р. № 34 о/с реалізовано накладення дисциплінарного стягнення та звільнено позивача зі служби в поліції (а. с. 7).

13.02.2017 р. ОСОБА_4 складено акти про відмову позивача від ознайомлення та отримання копій наказів від 04.02.2017 р. № 113, від 06.02.2017 р. № 87 о/с, від 13.02.2017 р. № 34 о/с (а. с. 69-71).

Рекомендованим листом від 13.02.2017 р. позивача повідомлено про звільнення зі служби в поліції та необхідність отримання трудової книжки та військового квитка (а. с. 72). Копії наказів та лист направлено поштою (а. с. 73).

Як доказ факту керування транспортним засобом у стані сп'яніння Відповідачем до суду надано матеріали службового розслідування, а саме: довідка про наявність дисциплінарних стягнень, пояснення працівників патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7, пояснення ОСОБА_1, висновок щодо результатів медичного огляду, результат токсикологічного дослідження (а. с. 61-67).

У судовому засіданні встановлено, що під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння) не складався. При цьому, допитані в судовому засіданні патрульні поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_6, надали свідчення та заначили, що протокол за ст. 130 КУпАП не складали, оскільки не мали доказів сп'яніння ОСОБА_1, але мали на меті скласти адміністративний протокол після отримання довідки з наркологічного диспансеру.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, ані під час зупинення транспортного засобу, ані після отримання довідки № 683 від 06.02.2017 р. (а. с. 67) протокол про адміністративне порушення не складався. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП притягнуто не було.

Водночас, у Висновку службового розслідування є чітке посилання на скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння). Наказ № 87 о/с п. 1 містить посилання на те, що невиконання ОСОБА_1 приписів Дисциплінарного статуту (ст. 1, 7, 8) ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки, недотримання Наказів та директив МВС України та керівництва Національної поліції призвело «до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння та притягнення до адміністративної відповідальності…» (а. с. 53).

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_4 пояснив, що Наказ № 87 о/с (про притягнення до дисциплінарної відповідальності) не був вручений ОСОБА_1, оскільки останній перебував на лікарняному з 06.12.2017 по 10.02.2017, але 13.02.2017 при спробі ознайомити ОСОБА_1 з двома оскаржуваними Наказами та Висновком службового розслідування (за місцем проживання останнього), він бачив, що ОСОБА_1 мав гіпс на нозі, але останній нічого не пояснив співробітникам поліції та відмовився отримувати Накази, про що були складі відповідні Акти (а. с. 69-71).

В наказі № 87 о/с від 06.02.2017 р. є посилання на притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Але як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності: ні за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ні за ч. 6 ст. 121 КУпАП судом постанови не винесено. Таким чином, в оскаржуваному Наказі викладенні недостовірні дані щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Суд критично оцінює довідку з Миколаївського наркологічного диспансеру № 683 від 06.02.2017 р. як доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, оскільки питання керування в стані алкогольного сп'яніння доводяться Постановою суду про притягнення до адміністративної відповідальності - це є саме адміністративний проступок, а ніяк не довідкою, як це зазначено в наказі № 87 (а. с. 52).

Довідка медичного закладу свідчить лише про вміст алкоголю в крові ОСОБА_1, а те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом саме з такими показниками етанолу в крові мав би свідчити протокол про адміністративне правопорушення, складений відповідно до законодавства, та постанова суду.

Наказом № 1395 від 07.11.2015 р. затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі по тексту Інструкція № 1395), розділом IX якої передбачено особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП:

« 1. Водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

2. Обов'язковому огляду підлягають водії транспортних засобів - учасники ДТП, унаслідок якої є особи, які отримали тілесні ушкодження.

3. Направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп'яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

4. Огляд на стан алкогольного сп'яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства.

Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Акт огляду на стан алкогольного сп'яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких під підпис вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп'яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп'яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

5. У разі проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп'яніння).

6. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

7. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.»

Виходячи з аналізу наведеної вище правової норми, суд приходить до висновку, що незалежно від того, як веде себе водій (погодження на використання «Драгеру», проходження медичного обстеження у наркологічному диспансері, та навіть відмова від проходження медичного огляду взагалі), якщо у поліцейських є достатні підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп'яніння, поліцейські зобов'язані скласти адміністративний протокол, і тільки при наявності такого до протоколу у майбутньому може бути долученій висновок про результати медичного обстеження. Та питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності вирішується відповідним судом.

У даному випадку, при проведенні службового розслідування та вирішенні питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, Відповідачем в основу дисциплінарного проступку (за який притягнуто позивача) покладено саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. Перелік правових норм у Наказі № 87 Дисциплінарного статуту (ст. 1, 7, 8) ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію» містять загальний характер та в наказі не обґрунтовано, якими саме діями ОСОБА_1 порушив саме ці правові норми.

Суд критично оцінює посилання Відповідача на те, що оскільки випадок зупинки ОСОБА_1 04.02.2017 року журналістами було оприлюднено в ЗМІ, це вже є дисциплінарний проступок з боку ОСОБА_1 який підриває авторитет Поліції. Відеоролики (які дослідженні в судовому засіданні) не відображають, що поведінка ОСОБА_1 була як поведінка п'яної людини. А тільки голос журналіста за кадром стверджує що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп'яніння. Слід зазначити, що на момент виходу відеороликів в ефір відсутні були результати біохімічного аналізу крові.

Викликаний в судове засідання лікар наркологічного диспансеру ОСОБА_10 (який коментує стан ОСОБА_1 на відео) в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що викладений у Наказі № 87о/с від 06.02.2017 року факт скоєння дисциплінарного проступку ОСОБА_1, який виразився у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не знайшов своє підтвердження наявними та допустимими доказами у судовому засіданні, а відтак Наказ № 87 о/с належить скасуванню.

На виконання Наказу № 87 о/с від 06.02.2017 року Відповідачем винесено Наказ № 34 о/с від 13.02.2017 року «Про звільнення», який також належить скасуванню як похідний.

До того ж, Наказ № 34 о/с винесений під час хвороби Позивача, що підтверджується довідкою міської лікарні № 4, згідно якої він знаходився на лікуванні з 13.02.2017 р. по 14.04.2017 р. (діагноз - закритий внутрішній перелом лівої гомілки).

Твердження відповідача про необізнаність із хворобою позивача не доведено жодними доказами та спростовується показаннями свідка ОСОБА_4, який 13.02.2017 року на власні очі бачив травмованого Позивача.

В матеріалах справи міститься лист державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» від 13.02.2017 р. (а. с. 170), згідно якого ОСОБА_1 знаходився на лікарняному з 06.02.2017 р. по 10.02.2017 р. (лікарняний лист від 10.02.2017 р. № 256). Позивачем надані довідки міської лікарні № 4, згідно яких він знаходився на лікуванні з 13.02.2017 р. по 14.04.2017 р. (діагноз - закритий внутрішній перелом лівої гомілки), з 18.04.2017 р. по 28.04.2017 р. (діагноз - лакунарна ангіна) (а. с. 14), а також довідку стоматологічної поліклініки Вітовської центральної районної лікарні, згідно якої знаходився на лікуванні з 03.05.2017 р. по 04.05.2017 р. (діагноз - гострий гнійний переостит) (а. с. 14 зворот).

Суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У відповідності до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

При цьому, п. 2.22 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 р. № 455, передбачено, що тимчасова непрацездатність осіб рядового і начальницького складу засвідчується довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров'я. У разі вибору особою рядового і начальницького складу лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи довідка видається відповідно до пункту 1.9 розділу 1 цієї Інструкції.

Згідно п. 1.9 Інструкції листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу.

Суд критично оцінює позицію Відповідача, що інструкція є нечинною оскільки вона стосується працівників УМВС а не поліції. Станом на дату винесення рішення та виникнення правовідносин інструкція є чинною та не втратила своєї дії.

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною другою ст. 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Суд наголошує на тому, що навіть за доведеності факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку порядок звільнення його з посади має відповідати основоположним принципам, одним із яких є захист від звільнення під час тимчасової непрацездатності.

З огляду на викладене, позивача протиправно звільнено з посади під час тимчасової непрацездатності (хвороби), що має наслідком визнання протиправним та скасування наказу від 13.02.2017 р. № 34 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції та поновлення його на посаді начальника Центрального відділу поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання".

Згідно п. 9 вказаного Порядку при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Довідка про грошове утримання позивача свідчить, що середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 12143,68 грн. (а. с. 35).

Суд зазначає, що часом вимушеного прогулу позивача, за який належить стягнути з відповідача грошове забезпечення, є період з 05.05.2017 р. по 22.09.2017 р. Період з 14.02.2017 р. по 04.05.2017 р. є часом тимчасової хвороби Позивача, підставою для оплати якого є листи непрацездатності, видані на підставі відповідних довідок. 05.05.2017 р. є першим днем вимушеного прогулу позивача після звільнення та закінчення непрацездатного стану.

Тобто часом вимушеного прогулу позивача є період з 05.05.2017 р. по 22.09.2017 р. Сума середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача складає 55913,16 грн. (за травень - 10576,75 грн. (12143,68 грн. / 31 день * 27 днів), за червень - 12143,68 грн., за липень - 12143,68 грн., за серпень - 12143,68 грн., за вересень - 8905,37 грн. (12143,68 грн. / 30 днів * 22 дні)), з яких 12143,68 грн. сума заробітної плати за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби; присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 06.02.2017 р. № 87 о/с "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Центрального ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_1.".

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 13.02.2017 р. № 34 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Центрального відділу поліції з 14.02.2017 р.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.05.2017 р. по 22.09.2017 р. у сумі 43769,48 грн., без урахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню.

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць у сумі 12143,68 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 27.09.2017 р.

Суддя Н.В. Лісовська