Справа № 826/12014/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Київ К/800/43700/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л.,

Мороз В.Ф.,

секретар судового засідання Ловецка Т.В.,

за участю: представника відповідача Карпика Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року

у справі № 826/12014/15

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг,

третя особа: ОСОБА_3,

про визнання незаконним та скасування розпорядження,

встановив:

ПрАТ «СК «УНІКА» звернулось до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомісія), третя особа: ОСОБА_3, в якому просило визнати незаконним та скасувати розпорядження Нацкомісії від 07 травня 2015 року № 944.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «УНІКА», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Касаційна скарга мотивована тим, що відмова третій особі у виплаті страхового відшкодування обґрунтована положеннями п. 4.1.4 Договору страхування, а не настанням форс-мажорних обставин.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 та Нацкомісія просили залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Нацкомісії, що з'явився, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 05 вересня 2013 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245002/4098/0001752 та застраховано автомобіль Volkswagen Golf Variant VI.

Відповідно до п. 3.1 договору страхування страховими ризиками по страхуванню КАСКО вважаються, зокрема, будь-яке незаконне заволодіння ТЗ.

Відповідно до п. 3.2 договору страхування страховим випадком по страхуванню КАСКО є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання внаслідок подій, визначених в п. 3.1 договору.

Розділом 7 договору страхування визначено дії страхувальника, страховика у разі настання страхового випадку:

- повідомити з місця події відповідні державні органи (Державтоінспекцію (ДАІ), органи протипожежної охорони, правоохоронні органи та інші), а на території інших держав - відповідні державні органи цих держав, висновки яких відповідно до чинного законодавства України можуть бути допустимим доказами для визнання події страховим випадком, та викликати відповідні компетентні органи на місці події;

- вжити всіх доцільних та можливих заходів для зменшення розміру збитків, рятуванню ТЗ та/або ДО;

- негайно, протягом 1 (однієї) години не залишаючи місце події, сповістити страховика про страховий випадок за телефонами, визначеними в графі "страховик" на першій сторінці цього договору, та протягом 3 (трьох) робочих днів надати письмове повідомлення про подію. Страхувальник повинен повідомити страховику: номер договору, обставини настання страхового випадку; інформацію про пошкодження, заподіяні ТЗ та /або ДО, місце події і місце знаходження ТЗ, іншу інформацію на вимогу страховика.

Відповідно до пп. б) п. 10.1 договору страхування при настанні страхового випадку «незаконне заволодіння» страховику надається копія постанови про порушення кримінальної справи (або довідка МВС про прийняття рішення у справі).

Під час дії договору 24 червня 2014 року сталося незаконне заволодіння транспортним засобом третьої особи, що підтверджується відкритим кримінальним провадженням № 000729, в тому числі, за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 (незаконне заволодіння транспортним засобом) КК України.

Так, 24 червня 2014 року на території домоволодіння третьої особи в м. Лисичанськ Луганської області вчинялися дії групою озброєних осіб, направлені, в тому числі на незаконне заволодіння транспортним засобом.

25 червня 2014 року ОСОБА_3 востаннє бачила свій автомобіль в м. Сєвєродонецьк, після чого покинула це місто та м. Лисичанськ для забезпечення власної безпеки.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до страхової компанії із поясненнями щодо незаконного заволодіння транспортним засобом Volkswagen Golf Variant.

Листом від 23 липня 2014 року позивач повідомив останній, що відповідно до застережень розділу 4 договору страхування заявлена подія вважається виключенням із страхових випадків і не підпадає під страхове покриття.

Відповідно до змісту п. 4.1.4 договору не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ, складових частин, деталей або ДО, якщо такі пошкодження, знищення або втрата відбулися внаслідок оголошеної чи неоголошеної війни, воєнних дій усякого роду, громадянської війни чи їх наслідків, революції, повстань, воєнних маневрів та інших заходів воєнного характеру, протиправних дій терористичного спрямування - терористичних актів, захоплення ТЗ, встановлення вибухового пристрою тощо або дій, яких вжито з метою запобігання, подавлення, контролю або зменшення наслідків будь-якого фактичного, передбачуваного, очікуваного, загрожуючого чи усвідомлюваного терористичного акту.

Зважаючи на те, що владою України офіційно визнано існування на території Луганської області терористичних дій, позивач дійшов висновку про відсутність страхового випадку стосовно третьої особи.

Нацкомісія провела перевірку дотриманням ПрАТ «СК «УНІКА» законодавства на ринку фінансових послуг. Перевіркою встановлено порушення ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування» в частині невиконання обов'язків страховика, передбачених умовами договору страхування.

За результатами перевірки складено акт від 06 квітня 2015 року № 209/13-15/13/6 та винесено розпорядження від 07 травня 2015 року № 944, яким зобов'язано ПрАТ «СК «УНІКА» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомісію про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 22 травня 2015 року.

Вважаючи вказане розпорядження відповідача протиправним, ПрАТ «СК «УНІКА» звернулось до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ст. 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Натомість, висновок ТПП України позивачем в якості належного доказу до судів першої та апеляційної інстанції не надано, так само як і будь - яких інших документів на підтвердження незаконного заволодіння транспортним засобом внаслідок терористичних дій. Водночас, як один із аспектів доказової бази, сертифікат ТПП міг засвідчити проведення на території Луганської області антитерористичної операції, її непідконтрольність в період незаконного заволодіння авто тощо.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо правомірності оспорюваного у справі розпорядження відповідача та необґрунтованості відмови позивача виплатити ОСОБА_3 відповідне страхове відшкодування згідно з договором.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України та погоджується з наведеними висновками судів з огляду на наступне.

Відносини у сфері страхування, які спрямовані на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб регламентовані Законом України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон).

Положеннями ст. 1 Закону визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 Закону страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Ст. 20 Закону визначено обов'язки страхувальника:

1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;

2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику;

3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом;

4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору;

5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування;

6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом;

7) надавати відповідним підрозділам Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, інформацію про укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підлягають обов'язковому технічному контролю.

Ст. 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Беручи до уваги те, що ПрАТ «СК «УНІКА» жодних належних доказів втрати третьою особою застрахованого автомобіля саме внаслідок дій терористичного спрямування - терористичних актів не надало, суд дійшов висновку про безпідставність посилання позивача на положення п. 4.1.4 договору страхування у цьому випадку.

Зважаючи на викладене, суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності оспорюваного розпорядження Нацкомісії, оскільки у цьому випадку ПрАТ «СК «УНІКА» необґрунтовано відмовила третій особі у здійсненні страхового відшкодування.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про задоволення позову.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: