Справа № 822/2090/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2090/17

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобовзязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.07.2017 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати бездіяльність в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, яка полягає у неналежному розгляді заяви ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно в оренду для ведення особистого сільського господарства за межами населеного пункту Маківської сільської ради Дунаєвецького району, Хмельницької області;

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у наданні ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно в оренду для ведення особистого сільського господарства за межами населеного пункту Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно та належним чином розглянути заяву щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно в оренду для ведення особистого сільського господарства за межами населеного пункту Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області.

02.08.2017 позивачем подано клопотання про забезпечення позову, де позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :06:015, орієнтовним розміром 2,0 га, сільськогосподарського призначення.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.08.2017 в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 117 КАС України передбачено, що суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивачем після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, а також те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Частинами 1, 3 та 4 ст. 117 КАС України встановлено, що суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Тому, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання правильності застосування судом першої інстанції інституту забезпечення позову, суд апеляційної інстанції також встановлює передумови можливого порушення прав позивача, що зокрема призвело до появи спору. Так, при застосуванні таких заходів необхідним є визначення балансу між застосуванням (незастосуванням) й наслідками, які можуть з'явитись у зв'язку з таким застосуванням. Також необхідним є врахування позиції позивача та відповідача з зосередженням уваги на те, чи допоможе така процесуальна дія кращому захисту прав та свобод, і чи не буде вона суперечити правам та свободам інших.

З поданої позивачем заяви про забезпечення позову вбачається, що доводи позивача є такими, що не підтверджуються існуванням обставин передбачених ч. 1 ст. 117 КАС України, оскільки позивачем у клопотанні не наведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також не зазначено підстав для висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача.

Посилання позивача на те, що відповідачами свідомо, навмисно з метою передачі у власність/користування іншим особам земельної ділянки, на яку претендує позивач, надана необґрунтована відмова, є припущеннями позивача, не підтвердженими жодними належними доказами та фактичними обставинами справи.

Також, заявником не доведено те, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів по забезпеченню позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, та не надано жодного доказу на доведення таких обставин та підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що обставини на підтвердження існування підстав для забезпечення позову позивачем не доведені належними і допустимими доказами.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що згідно даних КП "Діловодство спеціалізованого суду", 09.08.2017 Хмельницьким окружним адміністративним судом прийнято постанову у даній справі якою адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо розгляду заяви ОСОБА_2 у строки та спосіб, визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Визнано протиправною вимогу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, оформлену листом від 05.07.2017 № М- 14251/0-7895/6-17 щодо надання ОСОБА_2 погодження органу місцевого самоврядування для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Маківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, подану 01.06.2017, у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обставини на які посилається позивач у клопотанні відпали, а необхідність у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову відсутня.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5