Справа № 674/487/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 674/487/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шклярук В.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.04.2017 звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни та зобовязати Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації встановити позивачу статус інваліда війни та видати посвідчення.

Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25.07.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серія А №434937 та вкладкою до нього за №202580, виданим 20.10.2006 Хмельницькою обласною державною адміністрацією.

Згідно Довідки МСЕК Серії № 058962 позивачу призначено ІІ групу інвалідності, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС довічно.

Причинний зв'язок хвороби позивача з наслідками роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується також Експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 07 від 21.09.2006 по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки правління ПАТ "Дунаєвецьке підприємство "Сільгосптехніка" позивач в період з 02.05.1986 по 07.05.1986 знаходився в Чорнобильській зоні і йому було надано право на в'їзд в закриту зону.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, щодо призначення йому, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення.

11.04.2017 відповідач листом № 233/01-18/2017 відмовив позивачу в наданні статусу інваліда війни, у зв'язку із відсутністю підтверджуючих розпорядчих документів по факту виконання ним заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності вчинених дій та прийнятих рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) зазначено, що до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Частиною 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ вказано, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України №302 від 12.05.1994 (далі - Положення № 302), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Інвалідам війни видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни - інвалід".

Абзацом 2 пункту 7 Положення встановлено, що "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина (пункт 3 Положення № 302).

Згідно із пунктом 10 Положення №302, "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

З наведеного вище слідує, що статус інваліда війни встановлюється органами праці та соціального захисту населення на підставі довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, відповідно до існуючих під час аварії на Чорнобильській АЕС правил з діловодства, а саме, Інструкції Держархіву при ОСОБА_3 СРСР, розпорядчі документи з питань Цивільної оборони підприємств, установ та організацій не відносились до їх основної діяльності, тому термін їх зберігання складав 3-5 років, після чого вони повинні були знищуватись.

Отже, необхідні документи, які підтверджували участь формувань Цивільної оборони окремих підприємств, установ, організацій або знищені або відсутні.

Згідно листа Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 03.11.2016 вих. №01.1-14/1958, в архіві Департаменту під грифом "обмеження доступу", наявні Розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані починаючи з 26.04.1986.

Зазначені розпорядчі документи начальника Цивільної оборони Київської області містять прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони, завдання з цього приводу всім службам Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам. При цьому вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян.

У відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборони СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і ОСОБА_3 ОСОБА_3 СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника ОСОБА_3 оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної ОСОБА_3 народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та ін.). Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обовязковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Вказане узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в ухвалі від 13.04.2017 у справі № К/800/11747/17 (№537/6144/16-а).

На теперішній час Цивільна оборона регулюється Кодексом цивільного захисту.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом ОСОБА_3 України.

Таким чином, формування Цивільної оборони, в т.ч.і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Таким чином Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно матеріалів справи, а саме, довідки №231 від 22.03.2017 та наказу ПАТ "Дунаєвецьке підприємство "Сільгосптехніка", позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі ПАТ "Дунаєвецьке підприємство "Сільгосптехніка" в період з 02.05.1986 по 07.05.1986. За відпрацьовані дні йому виплачена заробітна плата в двократному розмірі і становить 274,62 карбованці.

Інформаційною довідкою № 01.1-14/533-3 від 27.03.2017 Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації підтверджується, що позивач був задіяний в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Враховуючи, що позивач є особою, залученою до складу формувань цивільної оборони та став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, суд вважає, що позивач має право на присвоєння йому статусу інваліда війни, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачу відповідного посвідчення на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5