Справа № 326/544/17 (2-а/326/24/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 326/544/17 (2-а/326/24/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приморського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року у справі №326/544/17 за позовом ОСОБА_1 до Приморського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.04.2017 року звернулась до Приморського районного суду Запорізької області з позовом до Приморського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила визнати бездіяльність відповідача щодо призначення їй пенсії за віком та проведення її перерахунку протиправною; зобовязати пенсійний оргна призначити їй пенсію за віком з 03 квітня 2017 року та провести її перерахунок на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по Україні за останні три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 24 липня року позов задоволено.

Визнано бездіяльність Приморського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та проведення її перерахунку протиправною.

Зобовязано Приморське обєднане Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 квітня 2017 року та провести її перерахунок на підставі ст.40 ч.2 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по України за останні три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком з 03 квітня 2017 року, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як одержувач пенсії, з 02 січня 2013 року перебуває на обліку в пенсійному органі та їй призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоровя (а.с.24, 31).

01.04.2017 року позивач досягла пенсійного віку, що відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час спірних правовідносин) дає їй право на призначення пенсії за віком.

03.04.2017 року позивач звернулась із заявою до пенсійного органу про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.9).

Пенсійний орган листом за №1/К-11 від 06.04.2017 року повідомив позивача, що з згідно з матеріалами пенсійної справи їй з 02.01.2013 року призначено пенсію за вислугу років. Розяснено, що відповідно до ст.10 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особа, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один з цих видів пенсії за вибором. Тому підстави для призначення їй пенсії за віком відсутні, оскільки їй вже призначено пенсію за вислугою років. Також позивача повідомлено, що у звязку із тим, що 01.04.2017 року позивач досягла пенсійного віку, вона має право на переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, подавши відповідну заяву та додаткові документи (а.с.10).

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що бездіяльність пенсійного органу щодо призначення позивачу пенсії за віком та проведення перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, є протиправною, у звязку з чим належить зобовязати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком та провести її розрахунок на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та іншими нормативно-правовим актами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу з 02 січня 2013 року призначена пенсія за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоровя.

Відповідно до п.«е» ст.55 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Після призначення позивачу пенсії за вислугою років, вона продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

По досягненню пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058), позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії за віком у відповідності до цього Закону.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом №1058 не регулюються порядок призначення, розміру та виплати пенсій за вислугу років працівникам охорони здоровя.

Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Проте, ОСОБА_1 у 2013 році було призначено інший вид пенсії за іншим законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в 2013 році було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058, позивач звернулась у квітні 2017 року вперше.

Правовий висновок щодо застосування зазначених норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, який, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач має право та на 03.04.2017 року існували підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до вимог Закону №1058.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що позивачем подавалась заява лише про призначення їй пенсії за віком, та пенсійний орган відмовив у такому призначенні, посилаючись на відсутність підстав для призначення пенсії за віком.

Питання щодо розрахунку пенсії за віком на підставі ч.2 ст.40 Закону №1058 позивачем в заяві до пенсійного органу не ставилось, та в цьому аспекті пенсійним органом заява позивача від 03.04.2017 року не розглядалось, рішення не приймалось.

У звязку з вказаним, колегія суддів вважає, що звернення позивача до суду з вимогами щодо проведення перерахунку пенсії за віком на підставі ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу по Україні за останні три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, є передчасними.

А відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача провести перерахунок позивачу розміру пенсії за віком задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог ч.2 ст.11 КАС України для повного захисту прав та інтересів позивача необхідно зобовязати відповідача розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 03.04.2017 року з урахуванням висновків суду, з прийняттям рішення відповідно до вимог п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до вимог ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФ України від 25.11.2005 року №22-1, та зареєстрованого в Мінюсті України 27.12.2005 року за №1566/11846.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції частково не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального процесуального права, що у відповідності до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приморського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року у справі №326/544/17 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду Запорізької області від 24 липня 2017 року у справі №326/544/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приморського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Приморське обєднане управління пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 03.04.2017 року з урахуванням висновків суду та прийняттям відповідного рішення згідно вимог п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до вимог ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФ України від 25.11.2005 року №22-1, та зареєстрованого в Мінюсті України 27.12.2005 року за №1566/11846.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції, постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак