Справа № 522/7472/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/7472/17

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Ільченко Н.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради та 3-ї особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

21.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із адміністративним позовом до Одеської міської ради та 3-ї особи ОСОБА_2, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 24.12.2014р. №6027-VI «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині п.16 - надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, із цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів».

13.07.2017 року позивач заявив клопотання про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Одеської міської ради від 24.12.2014р. №6027-VI «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині п.16 - надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, із цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів;

- заборони Управлінню архітектури та містобудування Одеської міської ради та Управлінню Держгеокадасту в м. Одесі Одеської області погоджувати проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 цієї земельної ділянки;

- заборони Одеській міській раді приймати рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року у задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду 1-ї інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 02.08.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати цю ухвалу районного суду від 14.07.2017р. та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Так, розглядаючи вказане клопотання та відмовляючи у його задоволенні, суд 1-ї інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності необхідності забезпечення даного позову саме у такий спосіб, а також з того, що позивач фактично пов'язує забезпечення позову з протиправністю самого рішення Одеської міської ради, однак ознаки протиправності оскарженого рішення підлягають встановленню виключно при вирішенні справи по суті.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, цілком погоджується з вказаними висновками суду 1-ї інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.117 КАС України, суд за клопотанням позивача може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дій відповідача.

Крім того, як слідує зі змісту п.17 постанови Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ» №2 від 06.03.2008р., в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

При цьому, необхідно враховувати, що згідно з приписами ч.ч.3,4 ст.117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії.

Також, варто зазначити й про те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення адміністративного позову, згідно зі ст.ст.3,117 КАС України, повинен відповідати завданню адміністративного судочинства - забезпечувати захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових, чи службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Проте, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Як вбачається з позовної заяви та клопотання про забезпечення позову, будь-яких фактичних даних та належних доказів, які б свідчили про те, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваного рішення Одеської міської ради чи заборона відповідним органам погоджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 до вирішення справи по суті, в даному випадку, може ускладнити виконання рішення суду чи привести до необхідності додавати значних зусиль для відновлення прав позивача, до суду не надано.

Крім того, на думку судової колегії, зазначені у клопотанні заходи по забезпеченню позову дійсно фактично є предметом розгляду даної справи і ці вимоги повинні вирішуватись виключно в порядку розгляду справи по суті в судовому засіданні постановою (або ухвалою) суду, а ні в порядку вирішення питання про забезпечення позову. В іншому випадку, це не буде відповідати меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Таким чином, з врахуванням вказаних вище обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає висновок суду 1-ї інстанції про відмову позивачу у забезпеченні позову обґрунтованим та повністю відповідаючим змісту положень ч.1 ст.117 КАС України.

До того ж, ще слід звернути увагу й на те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про те, що суд 1-ї інстанції порушень матеріального і процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали не допустив. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.199 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду 1-ї інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Таким чином, оскільки судом 1-ї інстанції винесено оскаржувану ухвалу з додержанням усіх норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу судді районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,199,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко