Справа № 816/4632/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 р. Справа № 816/4632/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представника відповідача-1 - Базавлук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2017р. по справі № 816/4632/15

за позовом ОСОБА_2

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області , Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - відповідач-1, Полтавська ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області), Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - відповідач-2, Новосанжарське відділення Полтавської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 06.11.2015 року № та №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2016 року по справі № 816/4632/15, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.04.2017 року по справі № 816/4632/15 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2016 року та постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року по справі № 816/4632/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 816/4632/15 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (Новосанжарське відділення) від 06.11.2015 № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 274799,81 грн., у тому числі: 213839,85 грн. - за основним платежем та 54959,96 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2748,00 (дві тисячі сімсот сорок вісім гривень).

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 816/4632/15 в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В апеляційній скарзі посилається на те, що на підставі акта перевірки від 22.10.2015 року №142/17.2- відповідачем безпідставно були зроблені висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а також неправомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Вказує, що відповідачем, в порушення вимог ст. 164 Податкового кодексу України, не досліджено структуру прощеного боргу та питання позовної давності прощеного боргу. Стверджує, що суд першої інстанції, скасовуючи податкове повідомлення рішення в частині, самостійно визначив ОСОБА_2 розмір податкових зобов'язань та фінансових санкцій, що є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 816/4632/15 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі та у судовому засіданні представник відповідача, посилаючись на те, що у період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року АТ "УкрСиббанк" анульовано борг ОСОБА_2 та включено суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку (звіт 1ДФ) за підсумками ІІІ кварталу 2014 року (ознака доходу 126), зазначив, що позивач зобов'язаний самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації про отримані доходи та майновий стан за 2014 рік. Однак, позивачем, в порушення вимог п. 179.1 ст. 179, п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік станом на 16.10.2015 року подано не було. Таким чином, вказує на те, що висновки акту перевірки є вірними та не вбачає підстав для скасування спірних податкових повідомлення-рішення.

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Так, Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 18.04.2017 року зазначено, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Скасована банком пеня та штрафи не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Крім того, колегією суддів Вищого адміністративного суду зазначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України).

Тому відсотки, які було нараховано боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду зазначила, що у процесі розгляду даної справи судам попередніх інстанцій, серед іншого, необхідно встановити правовий статус усієї суми прощеної заборгованості за кредитом, з огляду на те, що вказана сума може включати в себе, як основну суму кредиту, відсотки за користування кредитом, неустойки, та комісії, пеню, що, відповідно, зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Представники позивача та другого відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що позивач та другий відповідач по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників позивача та другого відповідача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що у період з 12.10.2015 року по 15.10.2015 року Полтавською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) щодо своєчасності подання декларації про отримані доходи та майновий стан за 2014 рік, визначення податкових зобов'язань із сплати податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оспорюються.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 22.10.2015 року №142/17.2-, в якому вказано на порушення платником податків вимог пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України щодо неподання декларації про отримані доходи та майновий стан за 2014 рік та вимог абз. "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України щодо не включення до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб доходу у вигляді додаткового блага - суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності (т.1, а.с. 11-12).

На підставі зазначених висновків акта перевірки Полтавською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області 06.11.2015 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 543354,04 грн. (у т.ч., за основним платежем - 434683,23 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 108670,81 грн.) (а.с. 8);

- №, яким ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 170,00 грн. (а.с. 9).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (Новосанжарське відділення) від 06.11.2015 року №, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за анульованою сумою відсотків за кредитним договором, які не є доходом в розумінні абз. "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є неправомірним.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні вказаних податкових повідомлень-рішень діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 06.11.2015 №, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункт 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, абз. "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З урахуванням зазначених вище норм Податкового кодексу України, обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов :

- отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

- відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

В розумінні підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

В свою чергу, в силу підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Із аналізу вищевказаних положень випливає, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Крім того, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання .

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом не є доходом платника податків. Тому, база оподаткування повинна бути визначена тільки з суми, прощеної (анульованої банком), яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.

Так, відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 20.05.2008 року укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 195000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 984750,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (т.1, а.с. 105-111).

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення стали висновки контролюючого органу про отримання позивачем у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага, а саме - прощеної (анульованої) кредитором (АТ "УкрСиббанк") суми боргу за договором про надання споживчого кредиту від 20.05.2008 року №0 (т.1, а.с. 53-56) та, як наслідок, наявність у ОСОБА_2 обов'язку самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації про отримані доходи та майновий стан за 2014 рік.

Мотивуючи наведені твердження, відповідач посилався на те, що АТ "УкрСиббанк" включено суму анульованого (прощеного) боргу ОСОБА_2 у розмірі 2558393,12 грн. до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку (звіт 1ДФ) за підсумками ІІІ кварталу 2014 року (ознака доходу 126), що підтверджено листами Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління ДФС від 09.11.2015 року вих. №4239/7/28-09-43-16 та АТ "УкрСиббанк" від 24.04.2015 року (т.1, а.с. 36-37).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2014 року АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про анулювання боргу (в порядку пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України), згідно якого повідомлено про те, що на підставі кредитного договору від 20.05.2008 року №0 станом на 11.09.2014 року за ОСОБА_2 обліковується кредитна заборгованість у сумі 246914,95 доларів США, що складає 3197982,50 грн. по курсу НБУ станом на 11.09.2014 року. АТ "УкрСиббанк", як кредитор, з метою виконання вимог абз. "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, повідомив ОСОБА_2, як платника податку на доходи фізичних осіб-боржника, що АТ "УкрСиббанк" прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 11.09.2014 становить 197531,95 доларів США, що складає 2558393,12 грн. по курсу НБУ станом на 11.09.2014 року. Крім того роз'яснено, що відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, та зазначено про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (т.1, а.с. 145).

Вказане повідомлення отримано позивачем 11.09.2014 року, про що свідчить особистий підпис на повідомленні про анулювання боргу від 11.09.2014 року (т.1, а.с. 145).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що останній не отримував повідомлення про анулювання боргу.

Враховуючи вимоги ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.04.2017 року, судом першої інстанції було зобов'язано ПАТ "УкрСиббанк" надати інформацію стосовно структури прощеного боргу позивача.

Так, листом від 22.06.2017 року вих.№13-3-5/644 (а.с.136 т.2) ПАТ "УкрСиббанк" повідомлено про те, що 11.09.2014 року анульовано заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 20.05.2008 року №0 в загальному розмірі 197531,95 доларів США, з них 100032,01 доларів США складають відсотки за користування кредитними коштами.

Водночас, слід зазначити, що податковим органом при визначенні об'єкта оподаткування було взято загальну суму анульованого боргу - 197531,95 доларів США, без виключення із її складу відсотків в розмірі 100032,01 доларів США, тоді як сума відсотків, нарахована позивачу за користування кредитними коштами та списана (прощена) банком, не є додатковим благом, на вартість якого згідно із нормами Податкового кодексу України збільшується оподатковуваний доход.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сума основного боргу анульованого банком кредиту становить 97499,94 доларів США, однак, не може погодитись з визначеною сумою грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 274799,81 грн., у тому числі: 213839,85 грн. - за основним платежем та 54959,96 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), з огляду на наступне.

Так, сума основного боргу анульованого банком кредиту становить 97499,94 доларів США, що еквівалентно 1262799,13 грн. (за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року).

Анульована (прощена) банком сума тіла кредиту за кредитним договором від 20.05.2008 року №0, є доходом, в розумінні абз. "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, з якого належить сплачувати податок на доходи фізичних осіб.

Розрахунок податкового зобов'язання платника податку з доходів фізичних осіб здійснюється відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України.

Так, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014 року становив 1218,00 грн..

Розрахунок бази оподаткування за ставкою 15% становить 1218,00 х 10 = 12180,00 грн.; 12180,00 х 15%=1827,00 грн.

Розрахунок бази оподаткування за ставкою 17% здійснюється таким чином: 1262799,13 - 12180,00 = 1253037,53 грн.; 1250619,13 х 17% = 212605,25 грн.

Загальна сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб складає 212605,25 + 1827,00 = 214432,25 грн.

Таким чином, сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_2, що повинна бути сплачена за результатом річного декларування за 2014 рік становить 214432,25 грн., а сума штрафної (фінансової) санкції складає 53608,06 грн. (214432,25 х 25%).

За таких обставин, нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за анульованою сумою відсотків за кредитним договором, які не є доходом в розумінні абз. "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є неправомірним, а відтак податкове повідомлення-рішення Полтавської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 06.11.2015 року № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 268040,31 грн., у тому числі основного платежу в сумі 214432,25 грн. та штрафної (фінансової) санкції в сумі 53608,06 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Полтавської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 06.11.2015 року №, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Так, згідно з підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Судовим розглядом встановлено, що позивач особисто (11.09.2014 року) отримав повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України). У зазначеному повідомленні позивачу роз'яснено, що відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, та про необхідність самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб ( т.1, а.с. 145).

Отже, ОСОБА_2, отримавши дохід у вигляді додаткового блага, повинен був задекларувати його вартість, однак, вимоги закону не виконав, річну податкову декларацію до контролюючого органу не подав.

Враховуючи, що позивач самостійно у встановлений законом строк не задекларував дохід, отриманий як додаткове благо, шляхом подання до контролюючого органу декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік, відповідачем правомірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн. та прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.11.2015 року №.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Матеріалами справи підтверджено, що при звернені з позовом до суду ОСОБА_2 сплачено судовий збір у загальному розмірі 5435,24 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (т.1, а.с.3-4).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а податкове повідомлення - рішення Полтавської ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 06.11.2015 № скасовано в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 268040,31 грн., у тому числі основного платежу в сумі 214432,25 грн. та штрафної (фінансової) санкції в сумі 53608,06 грн., судові витрати, що підлягають стягненню на користь позивача складають 2680,40 грн..

Відповідно до ст.201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 816/4632/15 підлягає зміні шляхом викладення абзаців другого та четвертого резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (Новосанжарське відділення) від 06.11.2015 року № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 268040,31 грн., у тому числі: основного платежу в сумі 214432,25 грн. та штрафної (фінансової) санкції в сумі 53608,06 грн.. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2680,40 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят гривень сорок копійок).»

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, 198, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 816/4632/15 змінити шляхом викладення абзаців другого та четвертого резолютивної частини постанови в наступній редакції:

"Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (Новосанжарське відділення) від 06.11.2015 року № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 268040,31 грн., у тому числі: основного платежу в сумі 214432,25 грн. та штрафної (фінансової) санкції в сумі 53608,06 грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2680,40 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят гривень сорок копійок)."

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 816/4632/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03.10.2017 р.