Справа № 813/1176/17
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року справа № 813/1176/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань Булавко О.З.

з участю представників

від позивача - Пащинська А.О.,

від відповідачів - Івнський В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Будполімет» до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Будполімет» звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2016 року за №.

Позивач в позовній заяві стверджує, що висновки в акті не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а загалом винесене податкового повідомлення-рішення є протиправними і підлягає скасуванню з огляду на наступне: наявність товару, який відчужувався не оспорюється, сам по собі факт недоліків в оформленні окремих документів, ще не свідчить про фіктивність операції; зміст самих операцій не досліджувався, а аналізувався виходячи з податкової інформації, запитів до контрагентів не було; номенклатура відчуженого товару співпадає з номенклатурою придбаного товару немає розбіжностей в ЄРПН; висновок про те що товари використано не в господарській діяльності не відповідає іншим висновкам акту: у разі нереальності операції, нікчемними мали б бути усі бухгалтерські записи щодо руху активів. Ситуація, коли оцінюючи одну і ту ж господарську операцію, орган ДФС приймає рішення вибірково, на свою користь є неправовою; юридична відповідальність має індивідуальний характер, а тому скаржник не може нести відповідальність за дії контрагентів; на момент вчинення господарських операцій всі контрагенти мали належну податкову праводієздатність.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях на адміністративний позов зазначає, що перевіркою не встановлено реалізації товариством товарно-матеріальних цінностей контрагентам покупцям, а лише оформлення первинних документів. Отже, товарно-матеріальні цінності позивача, які відсутні на залишках станом на 30.06.2016 року використані не у господарській діяльності товариства. Крім того, представлені до перевірки документи на реалізацію є юридично дефектними, так як не містять інформації про покупців, відсутня ідентифікація матеріально відповідальних осіб, що приймали товар, також відсутня відмітка підприємства (печатка, штемпель). Не надано довіреностей на отримання товару покупцями, товарно-транспортних накладних, що свідчать про фактичний рух товару від продавця до покупця. Дані обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що вказані товари використано не у господарській діяльності товариства.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті правомірно та є законними.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатом планової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Будполімет» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 19.03.2015 року по 30.06.2016 року, Головним управлінням ДФС у Львівській області було складено акт від 06.12.2016 року за №295/13-01-14-08/39699467 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.12.2016 року за №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 628900 грн. 00 коп., в тому числі за основним платежем - 503120 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 125780 грн. 00 коп.

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 185.1 ст.185, п.187.1, п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 503120 грн. 00 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, враховуючи реальний час здійснення операцій з ТзОВ „К-М Груп", ТзОВ „Стройгекст", ТзОВ „Сетіка", ТзОВ „Альянс-Інжиніринг", ТзОВ „Ха Ріка", ТзОВ „Скіфремторг", ТзОВ „Гвард", ТзОВ „Елайтінг", ПП „Укрриба", місцезнаходження відповідного майна та наявності (відсутності) у даних контрагентів трудових ресурсів, виробничо - складських приміщень, іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій, відсутністю ділової мети даних операцій, перевіркою не підтверджується факт реалізації товариством товарів вищенаведеним контрагентам.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності формування позивачем податкових зобов'язань, податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях, які стосуються спірних правовідносин.

Щодо висновків контролюючого органу про заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість, то такі ґрунтуються на аналізі господарських операцій позивача та його контрагентів - ТзОВ „К-М Груп", ТзОВ „Стройгекст", ТзОВ „Сетіка", ТзОВ „Альянс-Інжиніринг", ТзОВ „Ха Ріка", ТзОВ „Скіфремторг", ТзОВ „Гвард", ТзОВ „Елайтінг", ПП „Укрриба".

Між ТзОВ «Будполімет» (продавець) та ТзОВ «К-М груп», ТзОВ «Сетіка», ТзОВ «Альянс-Інженірінг», ТзОВ «Ха ріка», ТзОВ «Скіфремторг», ПП «Укрриба», ТзОВ «Елайтінг», ТзОВ «Гвард» (покупець) були укладені договори від 23.05.2016 року за №23/05/16, від 23.11.2015 року за №23/11/15, від 12.10.2015 року за №12/10/15, від 07.12.2015 року за №07/12/15, від 20.05.2016 року за №20/05/2016 року, від 24.05.2016 року за №24/05/16, від 18.03.2016 року за №18/03/16, від 15.02.2016 року за №15/02/16 відповідно до умов яких продавець зобов'язується передати у власність покупця продукцію, іменовану надалі «Товар», а покупець зобов'язується прийняти і сплатити його за умовами даних договорів.

Позивачем на підтвердження реального виконання вищенаведених договорів купівлі-продажу надано видаткові накладні, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості по рахунку, реєстр отриманих та видаткових накладних, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні.

Враховуючи викладене, суд не може покласти в основу судового рішення аргументи та обґрунтування контролюючого органу обставин нереальності згаданих господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати згадані обставини.

При цьому, викладені в акті перевірки висновки ґрунтуються виключно на аналізі господарської діяльності контрагентів позивача, а не на дослідженні господарських операції безпосередньо між позивачем та його контрагентами, що дозволяє суду констатувати факт відсутності причинно-наслідкового зв'язку між господарською діяльністю позивача та його контрагентів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.

Також, матеріалами справи спростовується посилання відповідача на дефекти податкової правосуб'єктності контрагентів позивача, як на обставину, що вказує на нереальність згаданих господарських операцій з врахуванням наступного.

Наявність зазначених документів у позивача підтверджує його добросовісність та обачність, оскільки ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на добросовісність його контрагента.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб'єкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

При цьому, платником податків було докладено усіх зусиль в межах його можливостей щодо з'ясування обставин, які мали значення для здійснення відповідних господарських операцій (обставини правосуб'єктності контрагентів), за винятком тих обставин, з'ясувати які він не мав можливості (наявність трудових та матеріальних ресурсів, тощо).

Крім того, суд вважає, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким відповідачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 503120 грн. 00 коп., контролюючим органом не враховано той факт, що позивачем вже було задекларовано суму податку за результатами господарських операцій з ТзОВ „К-М Груп", ТзОВ „Стройгекст", ТзОВ „Сетіка", ТзОВ „Альянс-Інжиніринг", ТзОВ „Ха Ріка", ТзОВ „Скіфремторг", ТзОВ „Гвард", ТзОВ „Елайтінг", ПП „Укрриба".

Повторне зобов'язання сплати вищевказану суму податку, без встановлення обставин правових підстав отримання коштів, являється нічим іншим як подвійним оподаткуванням.

В продовження також слід зазначити і про те, що перевіряючими, за умови виявлення нереальності вищенаведених господарських операцій, не було ідентифіковано осіб, яким було поставлено товар та які здійснили його оплату, з метою встановлення правової природи фінансових відносин, та як наслідок вирішення питань оподаткування таких.

Як наслідок, необгрунтованим є твердження відповідача про використання згаданого товару не у господарській діяльності, а тому таке є припущенням.

Наведене вказує на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає критерію обгрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), оскільки прийняте без врахування вищенаведених обставин.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доказано заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму - 503120 грн. 00 коп., а тому висновки контролюючого органу в цій частині є необґрунтованими, як і застосовані штрафні (фінансові) санкції.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Окрім того, суд, у відповідності до ч.2 ст.162 КАС України, вважає за необхідне в резолютивній частині постанови зазначити про протиправність оскаржуваного акта індивідуальної дії.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 21.12.2016 року за №.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будполімет» (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Кульпарківська, 93А, 9418 (дев'ять тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 50 коп. сплаченого судового збору.

4.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04 жовтня 2017 року.

Суддя В.Я.Мартинюк