Справа № 638/5441/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 р.Справа № 638/5441/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за за апеляційною скаргою Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.04.2017р. по справі № 638/5441/17 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення з України,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: примусово видворити за межі території України Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.3-6)

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2017р. адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення з України задоволено: (а.с.35-39)

- примусово видворено громадянина Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Народної Респуліки Бангладеш, за межі території України;

- затримано Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на шість місяці з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Не погодившись із судовим рішенням, Громадянин Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.04.2017р. по справі № 638/5441/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. (а.с.45-51)

Позивач надіслав клопотання про розгляду справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.04.2017 під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території України, за адресою АДРЕСА_1, був виявлений Громадянин Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28, 31, 52), який знаходився на території України з порушенням чинного законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Із пояснень та апеляційної скарги Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, також вбачається, що він приїхав на територію України у січні 2017 році поза пунктами пропуску через Державний кордон з метою працевлаштування в Україні. (а.с.16, 45-51)

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП та накладено штраф у сумі 510,00 грн., який не було сплачено. (а.с.17-18)

Враховуючи вищевикладене, 04.04.2017 року було прийнято рішення заступника начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області, затверджене першим заступником начальником ГУ ДМС України в Харківській області, про примусове повернення до країни походження Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано покинути територію України у термін до 05.04.2017 року; заборонено в'їзд на територію України терміном на три роки. (а.с.13-15)

Із даним рішенням відповідача було ознайомлено і він зобов'язався залишити територію України не пізніше 05.04.2017 року, про що свідчить його підпис на листі ознайомлення з рішенням про примусове повернення з України. (а.с.15)

При цьому, відповідач при наданні пояснень (а.с.16) письмово зазначив про те, що послуг перекладача не потребує, а отже чітко розумів встановлені терміни для виїзду та наслідки не виконання рішення про примусове повернення.

Колегія суддів звертає увагу, що у даному рішення зазначено про можливість його оскарження в судовому порядку, однак відповідач таким правом не скористався.

Вказане рішення Громадянин Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав.

Також, Громадянин Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває. За базами безпідставно виданих паспортів громадянин України та посвідок на постійне проживання в Україні не значиться.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави, відповідач маючи можливість та знаючи про порядок перетинання державного кордону України, обрав незаконний спосіб такого перетину. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача про можливе ухилення відповідача від виїзду з території України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 року №3773-VІ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 цього ж Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію" .

За змістом частини .1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до статті 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч.5 зазначеної статті, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Так, 04.04.2017 року було прийнято відповідне рішення щодо примусового повернення з України Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.13-15)

Зазначене рішення оскаржене у встановленому законом порядку не було.

Вирішуючи питання щодо законності прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч.8 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Як вбачається із матеріалів справи, на час звернення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області із позовом до суду (07.04.2017 року), на час прийняття судом першої інстанції рішення (11.04.2017 року) та апеляційного розгляду справи, Громадянин Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не був особою, яка потребує додаткового захисту, а також із заявами про отримання такого статусу не звертався.

Колегія суддів звертає увагу, що затримання Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 та його поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, відбулось на підставі рішення суду першої інстанції.

Доводи Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 щодо його затримання в день прийняття рішення про примусове повернення з України не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Із змісту ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" вбачається, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

При цьому, пунктом 2.7. Розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 року за № 806/21119, передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування.

Відповідно до пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року за № 748/288781, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для виконання постанови суду, зокрема про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що відповідач з січня 2017 року нелегально перебував на території України, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України.

Крім того, із матеріалів справи також вбачається, що Громадянин Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на території України незаконно, офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, близьких родичів, власності чи коштів на існування. До Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з метою одержання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач , який назвався громадянином Народної Республіки Бангладеш порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

На переконання колегії суддів за відсутності документів, що посвідчує особу, а також зважаючи на те, що відповідачем не надано суду доказів про законне перебування на території України, суд першої інстанції правильно погодився з доводами позивача про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про видворення, тому рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказане керуючись ст.ст.41, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Респуліки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.04.2017р. по справі № 638/5441/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 03 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Старосуд М.І.