Справа № 820/7062/16
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 р.Справа № 820/7062/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

предстанвика відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2017р. по справі № 820/7062/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області , Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області третя особа Державна фіскальна служба України

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2017 року адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління державної казначейської служби у Харківській області, третя особа: Державна фіскальна служба України про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління державної казначейської служби у Харківській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (61145, м. Харків, вул. Клочківська, б. 195, кв. 34, код НОМЕР_1) заборгованість з бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 102853 (сто дві тисячі вісімсот п'ятдесят три) грн. 00 коп. по декларації з ПДВ за травень 2010 року.

Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління державної казначейської служби у Харківській області на користь ФОП ОСОБА_3 (61145, м. Харків, вул. Клочківська, б. 195, кв. 34, код НОМЕР_1) пеню по п. 200.23 ст. 200 ПК України за прострочення бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 102853 грн. 00 коп. за період з 05.08.2015 року по 13.02.2017 року по декларації з ПДВ за травень 2010р. в розмірі 36276 (тридцять шість тисяч двісті сімдесят шість) грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (61145, м. Харків, вул. Клочківська, б. 195, кв. 34, код НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної казначейської служби у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18, код 37999654).

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 15.06.2010 р. до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ФОП ОСОБА_3 подала податкову декларацію за травень 2010 року разом з заявою про бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на суму 102853,00 грн. та вантажні митні декларації за червень 2009 р., вересень 2009 р., жовтень 2009 р., листопад 2009 р., грудень 2009 р. та травень 2010 р.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова проведено документальну невиїзну перевірку, за результатами якої контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 п.1.8 ст.1, п.6.2 ст.6, п.п.7.2.3, 7.2.8 п.7.2, п.п.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 6 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. №168/97 та прийнято податкове повідомлення рішення від 14.07.2010 р. №/0 про зменшення суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2010 р. в сумі 102853,00 грн. та податкове повідомлення рішення від 14.07.2009 р. №/0 про донарахування податку на додану вартість в сумі 30804,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 15402,00 грн., разом 46206,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2010 року по справі № 2-а-14009/10/2070 адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова та Державної податкової адміністрації у Харківській області про визнання податкового повідомлення-рішення недійсним задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.07.2010 року №/0 про зменшення суму бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2010 року в сумі 102853,00 грн., визнано протиправним та скасовано рішення від 20.09.2010 року №/1 про зменшення суму бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2010 року в сумі 102853,00 грн., визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.11.2010 року №/2 про зменшення суму бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2010 року в сумі 102853,00 грн., визнано протиправним та скасовано рішення №1641/А/25-203 від 22.10.2010 року за результатами розгляду повторної скарги від 16.09.2010 року на податкові повідомлення-рішення від 14.07.2010 року №/0 (від 20.09.2010 року №/1) та №/0 (№/1) відповідно про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ та про визначення суми податкового зобов'язання з ПДВ в частині її незадоволення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2015 року по справі № К/9991/21877/11, касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року по справі № 2-а-14009/10/2070 апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, Державної податкової адміністрації у Харківській області залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2010р. по справі № 2а-14009/10/2070 залишено без змін.

Отже, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2010 року про задоволення позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова та Державної податкової адміністрації у Харківській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, яким було зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 102853,00 грн. набрала законної сили 04.08.2015 року.

Також, Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2016 року по справі № 820/3476/16 визнано противоправною бездіяльність Центральної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області що полягає у ненаданні органам ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області висновку із зазначенням суми відшкодування податку на додану вартість ФО-П ОСОБА_3 за травень 2010р. в сумі 102853,00грн. Зобовязано Центральну обєднану державну податкову інспекцію м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області скласти та подати органу ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області висновок про суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню ФО-П ОСОБА_3 за травень 2010 року.

Вказане судове рішення набрало законної сили 20.09.2016 року.

В подальшому, 06.10.2016 року позивач через свого представника подала до Центральної ОДПІ м. Харкова заяву про добровільне виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду м. Харкова від 18.07.2016 року по справі №820/3476/16 та виконавчий лист.

На початку листопада 2016 року позивач отримав відповідь Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 02.11.2016 року за вих№20467/10/20-30-13-01, в якому зазначено, що даний виконавчий лист прийнято до виконання у відповідності до Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011р. № 39 та Порядку формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України та ДКУ від 03.02.2011р.№ 68/23. Також зазначено, що у відповідності до даного Порядку 01.11.2016 року відповідачем 1 направлено зведену інформацію до ГУ ДФС у Харківській області.

15.11.2016 року ФОП ОСОБА_3 звернулася з додатковою заявою про виконання зазначеної постанови суду, де додатково зазначена поточні банківські реквізити для зарахування коштів в розмірі 102853,грн.

23.11.2016 року ФОП ОСОБА_3 отримано відповідь Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС Харківській області від 23.11.2016 року за вих№21984/10/20-30-13-01-08 аналогічну за змістом листу від 02.11.2016 року за вих№20467/10/20-30-13-01.

08.12.2016 року ФОП ОСОБА_3 повторно звернулась до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області із заявою, в якій просила повідомити ФОП ОСОБА_3 про стадію виконання виконавчого листа та постанови суду №820/3476/16 з зазначенням поетапних заходів та надати належним чином засвідчені копії документів, що складалися чи формувалися під час виконання в рішення суду. Також, ФОП ОСОБА_3 просила визначити кінцеву дату виконання виконавчого листа та постанови суду №820/3476/16.

23.12.2016 року ФОП ОСОБА_3 звернулася до ГУ ДФС у Харківській області з заявою, в якій вимагала повідомити ФОП ОСОБА_3 про стадію виконання виконавчого листа та постанови суду N820/3476/16 з зазначенням поетапних заходів. Надати належним чином засвідчені копії документів, що складалися чи формувалися під час виконання вищезазначеного рішення суду. Визначити кінцеву дату виконання виконавчого листа та постанови суду №820/3476/16.

26.12.2016 року Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області надано ФОП ОСОБА_3 відповідь на звернення від 08.12.2016 року за вих. № 24246/10/20-30-13-01-08, в якій зазначено, що попередньо має бути отримано узгодження висновку з ДФС України, якого досі немає, або внести зміни до постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2016 року по справі N 820/3476/16, визначивши в резолютивній частині замість зобов'язання про складання та направлення висновку зазначити стягнення зазначеної суми ПДВ з бюджету, заздалегідь розуміючи, що це неможливо на стадії виконання рішення суду.

20.01.2017 року ФОП ОСОБА_3 було отримано відповідь на звернення від 23.12.2016 року за вих. № б/н від 23.12.2016 року з якої вбачається, що Центральна ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС Харківській області 18.01.2017 року вже складено та направлено до ГУ Державної казначейської служби України у Харківській області висновок про суми відшкодування ПДВ ФОП ОСОБА_3 за травень 2010 року.

31.01.2017року ФОП ОСОБА_3 звернулася до органів Державної казначейської служби України у Харківській області з запитом про отримання інформації, в якому просила підтвердити або спростувати надходження висновку Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області про суми відшкодування ПДВ ФОП ОСОБА_3 за травень 201 Ороку та повідомити про причини несплати даного бюджетного відшкодування.

02.02.2017 року ФОП ОСОБА_3 отримано відповідь на даний запит, з якої вбачається, що 27.01.2017 року Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області у відповідності до Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011р. № 39 надано на виконання висновок про суми відшкодування ПДВ ФОП ОСОБА_3

З огляду на неотримання ФОП ОСОБА_3 бюджетного відшкодування, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 102853,00 грн. по декларації з ПДВ за травень 2010 року та пеня у розмірі 36276,40 грн. за період з 11.08.2015 року по 13.02.2017 року, нарахована на таку бюджетну заборгованість, підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача, оскільки сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 102853,00 грн. не відшкодована позивачу у законодавчо визначені строки після набрання законної сили постановою Харківського окружного адміністративного суду України від 20.12.2010 року по справі № 2-а-14009/10/2070 і вважається заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, яка підлягає стягненню та на суму якої має також бути нарахована пеня на користь ФОП ОСОБА_3 за період саме з 11.08.2015 року по 13.02.2017 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.18 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано ст. 200 ПК України.

За змістом п.п. 200.7 та 200.10 ст.200 ПК України ( в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з п. 200.11 ПК України ( в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 200.12 та 200.13 ст. 200 ПК України ( в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Отже, у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених п.п. 200.7 та 200.8 ст. 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п'яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

На суми податку, не відшкодовані протягом визначених ст. 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 року у справі № 21-131а14.

Відповідно до положень ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Між тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно з яким стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби (пункт 23).

Наведеним підзаконним нормативно-правовим актом безпосередньо передбачено можливість ухвалення на користь особи судового рішення про стягнення суми пені нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування з податку на додану вартість і встановлено особливості процедури такого стягнення; у рамках цієї процедури особа зобов'язана подати до казначейства документи, наведені у пункті 6 зазначеного Порядку, якими є, зокрема, відповідна заява, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Крім того, у п. 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначено, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Також, пунктом 200.17 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що джерелом сплати бюджетного відшкодування (в тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Однак, відповідачем не було виконано зазначені положення Податкового кодексу України.

Поряд з цим, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у постанові від 16.09.2015 у справі за позовом ПАТ Донагроімпекс до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Донецькій області, ГУ Державної казначейської служби України в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби у м. Донецьку Донецької області про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК та Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Згідно з ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються гроші Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

У відповідності до п. 9 Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39 ( який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), на підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку.

Матеріали справи свідчать, що період травень 2010 року, за який позивачем подавалась податкова декларація із заявленням до відшкодування ПДВ, підпадає під дію Закону України Про податок на додану вартість, яким передбачався порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, однак, не передбачалось нарахування пені за несвоєчасне відшкодування сум ПДВ.

Положення щодо нарахування пені на суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість введені в дію лише з прийняттям Податкового кодексу України, тобто з 01.01.2011 року.

Таким чином, порядок визначення сум податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, які врегульовані Податковим кодексом України, в тому числі і положення щодо нарахування пені на суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, застосовуються лише до тих правовідносин, які виникли після набрання чинності Податковим кодексом України.

Так, приписами п. 200.15 ст. 200 ПК України ( в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) унормовано, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Водночас, згідно з п. 200.23 ст. 200 ПК України ( в редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Аналізуючи вище вказані норми, з набранням чинності Податковим кодексом України у платника податку, який не отримує бюджетне відшкодування в порядку та строки, визначені статтею 200 Податкового кодексу України, виникає право на нарахування пені на суму такої заборгованості на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Поряд з цим, чинним законодавством не передбачено, що стягнення пені, нарахованої на суму наявної бюджетної заборгованості по ПДВ, можливе та здійснюється лише після фактичного погашення платнику цієї заборгованості.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права предявити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Поряд з цим, законодавець пов'язує механізм розрахунку пені, по-перше, з моментом її виникнення, по-друге, з днем її погашення (повного або часткового).

Отже, приймаючи до уваги вищезазначене, судова колегія зазначає, що п. 200.23 ст. 200 ПК України визначено період часу, за який платник податку має право на отримання пені за несвоєчасне виконання Державою зобов'язань з перерахування підтверджених сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, а розрахунок пені розпочинається з першого дня, з якого порушено права платника податку на отримання бюджетного відшкодування.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 17.02.2016 року по справі № К/800/25550/13, ухвалі від 07.06.2016 року по справі № К/800/19696/15 та ухвалі від 19.04.2016 року по справі № К/800/33544/15.

Таким чином, приймаючи до уваги, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2010 року по справі № 2-а-14009/10/2070 набрала законної сили 04.08.2015 року, а відтак датою закінчення судового оскарження права позивача на відшкодування з Державного бюджету суми ПДВ у розумінні п. 200.15 ПК України слід вважати дату 04.08.2015 року (набрання чинності ухвалою апеляційної інстанції по справі № 2-а-14009/10/2070).

Перебіг п'ятиденного строку починається з наступного дня, тобто з 05 серпня 2015 року, п`ятий робочий день (останній день в який податковий орган зобов'язаний був подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету) припадає на 10 серпня 2015 року. Таким чином, період розрахунку пені, враховуючи положення п. 200.15. ст.200 ПК України, повинен розпочинатися з 11 серпня 2015 року.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія дійшла висновку, що оскільки сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 102853,00 грн. не відшкодована позивачу у законодавчо визначені строки після набрання законної сили постановою Харківського окружного адміністративного суду України від 20.12.2010 року по справі № 2-а-14009/10/2070, то вказана сума вважається заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, яка підлягає стягненню та на суму якої має також бути нарахована пеня на користь ФОП ОСОБА_3 за період саме з 11.08.2015 року по 13.02.2017 року.

При цьому пеня розраховується відповідно до Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.12.2010р. № 953 (яка була чинною на момент нарахування пені).

Отже, сума пені, розрахована відповідно до Інструкції, з урахуванням відсутності фактично погашеної суми бюджетного відшкодування, кількості днів прострочення такого відшкодування, ставок НБУ, коефіцієнта, який дозволяє розрахувати 120 % річних ставки НБУ, складає 36276,40 грн.

Таким чином, сума пені за прострочення відшкодування ФОП ОСОБА_3 з Державного бюджету суми ПДВ за податковою декларацію з ПДВ за травень 2010 року за період з 11.08.2015 року по 13.02.2017 року складає 36276,40 грн.

Посилання відповідача на факт відсутності узагальненої інформації щодо бюджетного відшкодування по ПДВ ФОП ОСОБА_3, судова колегія оцінює критично, оскільки відсутність такої узагальненої інформації по заявлених позивачем сумах бюджетного відшкодування не може бути підставою для відмови у здійсненні бюджетного відшкодування податку на додану вартість, так як реальність заявленої до відшкодування суми податку на додану вартість підтверджена також у судовому порядку рішеннями, які набрали законної сили.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 24.09.2015 року по справі № К/800/36168/15.

Таким чином, сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 102853,00 грн. по декларації з ПДВ за травень 2010 року та пеня у розмірі 36276,40 грн. за період з 11.08.2015 року по 13.02.2017 року, нарахована на таку бюджетну заборгованість, підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2017р. по справі № 820/7062/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.