Справа № 804/2352/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/2352/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 серпня 2017 року

справа № 804/2352/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року

у адміністративній справі № 804/2352/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» до Криворізької південної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, та Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області і третьої особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення 2614852 грн. 01 коп.. -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ТОВ «ЮНІСТІЛ» щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ у розмірі 2 614 852,01 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем по справі з підстав її незаконності, необґрунтованості та порушення норм матеріального права, у зв’язку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована помилковістю розуміння судом першої інстанції положень п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до висновку про передчасність вимог позивача у цій справі, оскільки право нарахування та стягнення пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість із бюджету може бути реалізовано лише після сплати (перерахування) податковим органом спірної суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 4 065 664,00 грн. на рахунок позивача, включаючи день погашення такої заборгованості, а в даному випадку розрахунок суми пені не містить день погашення заборгованості, і відповідно такий розрахунок не відповідає приписам ст. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України.

Позивач в апеляційній скарзі наголошує на неповному з’ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на поверховому аналізі норм матеріального права, та на не застосуванні норм, які слід брати до уваги у спірних правовідносинам, оскільки контролюючим органом не були виконані приписи п..200.12 ст.200 Податкового кодексу України, сума бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 4 047 169,00грн., яка підтверджена актами перевірок із державного бюджету на рахунок позивача не відшкодована у встановленому законодавством порядку, протиправна бездіяльність Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку відносно сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ «ЮНІСТІЛ» за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2011 року на загальну суму 4047169,00 грн. вже встановлена постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017р. по іншій справі №804/2353/17, а з урахуванням вимог пп. 200.13, 200,15 ст. 200 ПК України неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а непогашена у зв'язку з цим заборгованість бюджету з ПДВ не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної нені, оскільки Податковим кодексом України не передбачено, що стягнення пені, нарахованої на суму наявної бюджетної заборгованості з ПДВ, здійснюється лише після фактичного отримання платником податків суми такої заборгованості.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши відповідність правової оцінки судом першої інстанції фактичних обставин за матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду першої інстанції – скасуванню з прийняттям нової постанови з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатами проведених відповідачем документальних позапланових виїзних перевірок правомірності нарахування ТОВ «ЮНІСТІЛ» бюджетного відшкодування ПДВ, було повністю підтверджено сформовані позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий, березень, квітень 2011 р., за травень 2011 р., за червень 2011 р., та за липень 2011 р., що підтверджено: долученими до матеріалів справи копіями Актів перевірок №400/15-01/35601339 від 30.04.2014 р. (а.с.13-32), №492/15-01/35601339 від 23.05.2014 р. (а.с.33-39), № 624/15-01/35601339 від 27.06.2014 р. (а.с.40-50), та №714/15-01/35601339 від 24.07.2014 р., (а.с.51-66); та під час вирішення по суті спору у справі №804/2353/17 в якій постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 р. визнано протиправною бездіяльність Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку відносно сум, що підлягають відшкодуванню з бюджету на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2011 року на загальну суму 4047169,00 грн.; а також не спростовується відповідачем та третьою особою по цій справі, які не заперечуючи проти правомірності нарахування ТОВ «ЮНІСТІЛ» бюджетного відшкодування ПДВ і наявності перед позивачем бюджетної заборгованості з ПДВ у розмірі 4047169.00 грн., разом з тим протягом тривалого часу не вжили відповідних передбачених чинним законодавством заходів по відшкодуванню позивачу бюджетної заборгованості з ПДВ.

За наведених в попередньому абзаці обставин щодо беззаперечності бюджетної заборгованості з ПДВ перед позивачем у цій справі у розмірі 4047169.00 грн., та виходячи з аналізу норм податкового законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, судова колегія визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції у цій справі про безпідставність доводів представника відповідачів про те, що діючими законодавчими актами не встановлено порядку нарахування пені, та про непередбаченість Законами України «Про Державний бюджет України» на 2014-2016 р.р. видатків на відшкодування таких відсотків, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з ПДВ, оскільки нарахування пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість з бюджету на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ чітко передбачено п.200.23 ст.200 ПК України та регулюється саме цією нормою податкового законодавства, яка встановлює і спосіб і порядок її нарахування, а контролюючий орган має обов'язок після проведення перевірок щодо достовірності нарахування сум бюджетних відшкодування з податку на додану вартість платниками такого податку і складання відповідного висновку, у п’ятиденний строк після закінчення проведення перевірки направити відповідний висновок до органів казначейської служби для відшкодування платнику податку на додану вартість шляхом перерахування його на відповідні рахунки платника податку.

Разом з тим, суд першої інстанції акцентуючи увагу на передбачену законодавцем відповідальність за не відшкодування платникам таких сум потягом строків, визначених статтею 200 Податкового кодексу України у вигляді нарахування пені на суму бюджетної заборгованості на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені, протягом дії пені та включаючи день її погашення - помилково у той же час визнав, що правові підставі для задоволення позову ТОВ «ЮНІСТІЛ» в даному випадку відсутні, оскільки позивачем нарахована пеня без врахування дати погашення бюджетної заборгованості з ПДВ, яка до наступного часу позивачу так і не відшкодована з бюджету.

Тобто, відмовляючи у задоволені позову ТОВ «ЮНІСТІЛ» по цій справі, суд наголосив саме на відсутності в спірних правовідносинах однієї з умов для нарахування пені «дня погашення заборгованості», що на думку суду першої інстанції навіть при встановленні інших умов (таких як: «момент виникнення заборгованості» та «період дії»), свідчить про передчасність заявлення вимог про стягнення нарахованої позивачем пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 4047169.00 грн.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині визнання передчасним звернення ТОВ «ЮНІСТІЛ» з позовом у цій справі і про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану, оскільки неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та не погашення у зв’язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред’явлення вимоги про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість в загальній сумі 4047169.00 грн., нарахованої на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені та протягом строку її дії, починаючи з моменту виникнення такої заборгованості до часу звернення до суду за захистом своїх прав, тобто, не чекаючи ще трьох років (або й більше) фактичного отримання ТОВ «ЮНІСТІЛ» виниклої ще 2014 році бюджетної заборгованості з ПДВ, правомірність якої не спростовується контролюючими органами.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом першої інстанції норм права у спірних правовідносинах, колегія суддів виходить із такого.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 ПК.

Відповідно до пунктів 200.7 га 200.10 цієї статті платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 ПК за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Відповідно до пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ГІК орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

У справі, що розглядається, беззаперечно встановлено, що податковим органом за результатами перевірок визнано право ТОВ «ЮНІСТІЛ» на отримання бюджетного відшкодування ПДВ і підтверджено достовірність розрахунку заявленої до відшкодування суми, проте, всупереч положень п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України, податковим органом не подано у визначений законодавством строк до органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми у розмірі 4047169,00грн., яка підтверджена актами перевірок та підлягає відшкодуванню з бюджету на рахунок позивача.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 ПК суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Тобто, виходячи з приписів п.200.23 ст.200 ПК України, якою саме і передбачена відповідальність контролюючого органу за не відшкодування платникам податку на додану вартість у вигляді сплати пені на суму бюджетної заборгованості на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ (встановленої як на момент виникнення пені, так і протягом строку дії пені, включаючи день її погашення) - пеня починає нараховуватися з моменту, коли бюджетне відшкодування набуває статусу заборгованості, та нараховується протягом строку не відшкодуванню заборгованості з бюджету включаючи день перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

З урахуванням вимог п.200.13, п.200,15 ст.200 ПК України: моментом набуття бюджетним відшкодуванням статусу заборгованості - є наступний день після сплину встановлених податковим законодавством строків на направлення контролюючим органом висновку та перерахування органом, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника податку у банку, що його обслуговує.

На підставі аналізу зазначених вище норм колегія суддів дійшла висновку, що позивач по цій справі у встановленому п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України порядку набув право на нарахування пені та стягнення пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України з Державного бюджету України, оскільки станом на момент розгляду справи йому безпідставно у встановлені п.200.13, п. 200.15 ПК України строки відповідачами не відшкодовано суму податку на додану вартість загальною сумою 4 065 664,00 грн.

При цьому, судова колегія зауважує на тому, що положення п.200.23 ст.200 ПК України є імперативною нормою закону, а інші норми Податкового кодексу України не передбачають, що стягнення пені, нарахованої на суму наявної бюджетної заборгованості з ПДВ, здійснюється лише після фактичного отримання платником податків суми такої заборгованості, що, своєю чергою, спростовує висновки суду першої інстанції про те, що механізм розрахунку пені та її розмір пов'язаний із фактичним повним погашенням заборгованості.

Таким чином, оскільки не відшкодована позивачу сума ПДВ є бюджетною заборгованістю на яку за законом нараховується пеня за несвоєчасне відшкодування, відповідно у позивача, як суб’єкта господарювання є право вимагати у судовому порядку стягнення на його користь відповідних сум пені з Державного бюджету України, і відсутність вказаних коштів у Державному бюджеті України, або їх не передбачення на такі видатки, не є перешкодою для задоволення вимог позивача у цій справі.

Висновки судової колегії у цій справі також повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України, якими неодноразово наголошувалося на тому, що неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу ДКУ висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв’язку із цим заборгованості бюджету з ПДВ не позбавляють платника податку права пред’явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Отже, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України щодо безспірного права платника податку на отримання пені на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, судова колегія зазначає, що невиконання суб'єктом владних повноважень свого обов'язку (за діючою до 01.04.2017 р старою процедурою бюджетного відшкодування ПДВ) щодо подання у п'ятиденний строк після закінчення перевірки органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, не може позбавити платника податку права на нарахування та стягнення пені.

Відповідачі по справі проти розміру та розрахунку пені у сумі 2 614 852,01 грн. на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ в розмірі 4 047 169,00 грн., який проведений позивачем в уточненій позовній заяві (а.с.105-108), заперечень не надавали, та в судовому засіданні не оспорювали.

Щодо розрахунку пені у сумі 2 614 852,01 грн. на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, яка нарахована позивачем з застосуванням облікової ставки НБУ за період прострочення: з 15.04.2014 по 16.07.2014 – 9,50%, з 17.07.2014 по 12.11.2014 -12,50%, з 13.11.2014 по 05.02.2015 – 14,00%, з 06.02.2015 по 03.03.2015 – 19,50%, з 04.03.2015 по 27.08.2015 – 30,00%, з 28.08.2015 по 24.09.2015 – 27,00%, з 25.09.2015 по 21.04.2016 – 22,00 %, з 22.04.2016 по 26.05.2016 – 19%, з 27.05.2016 по 23.06.2016 – 18,00%, з 24.06.2016 по 28.07.2016 – 16,50%, з 29.07.2016 по 15.09.2016 -15,50%, з16.09.2016 по 27.10.2016 – 15,00%, з 28.10.2016 по 31.03.2017 (звернення до суду) – 14,00%, , судова колегія зазначає, що такий розрахунок проведений відповідно до положень пункту 200.23 статті 200 ПК України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції знаходить доводи апеляційної скарги позивача обґрунтованими.

Виходячи з того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є помилковими в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, суд апеляційної інстанції вважає за правильне його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч. 1 ст.198, 202, 205, 207 КАС України, судова колегія, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» – задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року – скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ»

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІСТІЛ» (код ЄДРПОУ 35601339) пеню за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ у розмірі 2614852 грн. 01 коп.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в порядку та строки, що передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов