Справа № 803/494/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7583/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.04.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 /ОВК/ та скасувати наказ № 82-од від 28.03.2017р.; повернути йому гарантовані державою грошові кошти у розмірі 7282 грн. 90 коп. (а.с.2-4).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2017р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 № 82-од від 28.03.2017р. «Про результати проведення розслідування по факту грубого порушення громадського порядку старшим лейтенантом ОСОБА_1 »; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.106-110).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.115-116).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за результатами службового розслідування за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст.ст.11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил /ЗС/ України, недотримання вимог ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність. При накладення цього стягнення були враховані характер вчинених військовослужбовцем дій (порушення громадського порядку, застосування невиправданого насильства до інших осіб, нехтування правовими механізмами врегулювання міжособистісних конфліктів), а також неодноразове вчинення позивачем злочинів проти громадського порядку та моральності.
З огляду на зазначені обставини офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 /ОРВК/ старшого лейтенанта ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Також на розгляд апеляційного суду надійшло 03.10.2017р. клопотання позивача про відкладення судового розгляду справи.
Разом з тим, вказане клопотання належить відхилити, оскільки відповідно до 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Окрім цього, будь-яких підтверджуючих документів щодо погіршення стану здоров`я позивача апеляційному суду не представлено, через що таке клопотання слід вважати необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності були відсутніми, оскільки саме по собі вчинення кримінального правопорушення не є підставою для дисциплінарної відповідальності військовослужбовця за порушення дисципліни.
Також в акті службового розслідування не зазначено, в чому саме проявилася особиста недисциплінованість позивача та суть порушення громадського порядку; фактично зазначено фабулу кримінального правопорушення без аналізу неправомірності дій позивача; не враховано зміну кваліфікації дій позивача; не обґрунтовано обраний вид стягнення.
Визнання протиправним та скасування наказу слід вважати належним способом захисту порушеного права позивача, при цьому не має необхідності визнавати протиправними дії, що спричинили його прийняття.
Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про повернення йому грошових коштів, оскільки призначення, позбавлення премії, визначення її розміру є виключною компетенцією командира військової частини, і в кожному конкретному випадку вирішується ним самостійно. Суд не наділений повноваженнями щодо повернення суми невиплаченої премії, оскільки це є виключним правом командира військової частини.

Аналіз змісту поданої відповідачем апеляційної скарги вказує на те, що останній фактично оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, оскільки наводить доводи на правомірність своїх дій по притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, рішення суду в частині, якій позивачу відмовлено у задоволенні вимоги про повернення грошових коштів, в апеляційному порядку сторонами не оскаржується, у зв`язку з чим апеляційний суд не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Вказані твердження відповідають роз`ясненням, наведеним в п.п.13.1 та 13.2 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі».

Стосовно частини задоволених позовних вимог колегія суддів враховує наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 157 від 21.06.2016р. старшого лейтенанта ОСОБА_1 , прийнятого наказом Міністра оборони України № 510 від 02.06.2016р. на військову службу за контрактом та призначеного на посаду офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 21.06.2016р. зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 на всі види забезпечення (а.с.61).
10.02.2017р. до Волинського ОВК надійшло повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що Володимир-Волинським відділенням поліції ГУНП у Волинській обл. відкриті кримінальні провадження за фактом побиття громадянина ОСОБА_2 та заволодіння його речами офіцером мобілізаційного відділення Володимир-Волинського ОРВК старшим лейтенантом ОСОБА_3 .
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 29-агд від 10.02.2017р. призначено службове розслідування за зазначеним фактом скоєння кримінального правопорушення (а.с.33-34).
В ході проведення службового розслідування встановлено, що о 18 год. 30 хв. 04.02.2017р. біля пологового будинку по вул.Павлова у м.Володимир-Волинському старший лейтенант ОСОБА_4 вчинив хуліганські дії по відношенню до громадянина ОСОБА_2 , а саме спричинив декілька ударів в обличчя та заволодів пакетом з майном. Цей факт було внесено до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296 (хуліганство) та ч.1 ст.186 (грабіж) КК України.
21.02.2017р. позивачу було повідомлено слідчим відділенням Володимир-Волинського відділення поліції ГУНП у Волинській обл., за погодженням з Володимир-Волинською місцевою прокуратурою, про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.186 КК України, а 22.02.2017р. йому обрано запобіжний захід - домашній арешт (а.с.41-42).
19.05.2017р. прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України, розглянувши матеріали зазначеного кримінального провадження, повідомив ОСОБА_5 про зміну підозри, а саме на умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (а.с.83-84).
Також ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської обл. від 30.05.2017р. скаргу ОСОБА_5 на постанову від 31.03.2017р. про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, задоволено; скасовано постанову від 31.03.2017р. слідчого відділу Володимир-Волинського відділення поліції ГУНП у Волинській обл. про закриття вказаного кримінального провадження (а.с.95).

Відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
ст.1 - військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
ст.45 - у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
ст.84 - прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
ст.86 - після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно матеріалів службового розслідування позивач 19.02.2017р. в м.Володимир-Волинському біля пологового будинку вчинив хуліганські дії по відношенню до громадянина ОСОБА_2 , а саме спричинив декілька ударів в обличчя та заволодів пакетом з майном останнього. За даним фактом внесено відомості в ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.186 КК України.
В акті службового розслідування констатовано особисту недисциплінованість, порушення ОСОБА_3 вимог ст.ст.11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України, а також грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, а тому вирішено попередити його про неповну службову відповідність.

У кожному випадку вина військовослужбовця у вчиненні дисциплінарного проступку повинна бути встановлена та належними доказами доведена.
Разом з тим, будь-яких доказів особистої недисциплінованості позивача, порушення останнім вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України та Дисциплінарного статуту ЗС України, вчинення порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства відповідачем не наведено.
Також покликання позивача на факт внесення відомостей в ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.186 КК України, не може вважатися достатньою підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Окрім цього, в акті службового розслідування будь-яким чином не зазначено, в чому саме проявилася особиста недисциплінованість позивача та суть порушення громадського порядку. Фактично відповідачем зазначено фабулу справи про кримінальне правопорушення, однак без здійснення обґрунтованого аналізу неправомірності дій позивача.
Під час службового розслідування позивач надав письмові пояснення, за якими обставини подій відрізнялися від тих, які викладені в повідомленні органів поліції. Між тим, вказані суперечності під час проведення службового розслідування не були з`ясовані та усунуті.
В даному аспекті важливе значення має й подальша зміна кваліфікації дій позивача та виключення з них вчинення хуліганства та грабежу (зміна підозри), що, в свою чергу, виключає наявність порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.
Також колегія суддів критично оцінює покликання відповідача на порушення позивачем вимог ст.ст.11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України, оскільки в акті службового розслідування є відсутнім обґрунтування підтвердження вчинення позивачем порушень цих норм, не висвітлено, в чому саме такі проявилися, незважаючи на те, що вказані норми містять в собі різні за своєю сутністю обов`язки військовослужбовця.
Також не було обґрунтовано під час службового розслідування причинного зв`язку між подією, що стала підставою для його проведення, та неправомірними діями військовослужбовця.
Фактично в акті службового розслідування констатовано лише факт кримінального правопорушення, як це було викладено в повідомленні органів поліції, яке в подальшому було змінено.
Окрім цього, фактично службове розслідування проводилося щодо одних порушень, а позивача притягнуто до відповідальності за порушення інших норм Статутів, які не були предметом службового розслідування, що є неприпустимим.

Розділом 3 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 82 від 15.04.2004р., встановлено, що розслідуванням повинно бути встановлено наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.
Вказані норми під час службового розслідування щодо ОСОБА_5 не дотримані.
Так, в акті розслідування не було зазначено наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного.

Згідно зі ст.68 Дисциплінарного статуту ЗС України визначено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовця.
У розглядуваному випадку на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. За своєю суворістю вказаний вид дисциплінарної відповідальності є суворішим від зауваження, догани та суворої догани.
Із матеріалів службового розслідування не вбачається, чому саме військовим комісаром було застосовано до ОСОБА_6 такий вид дисциплінарного стягнення як попередження про неповну службову відповідність, хоча на момент винесення оспорюваного наказу непогашених дисциплінарних стягнень позивач не мав; в акті службового розслідування відсутня мотивація такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у даному випадку відповідачем належними та допустимими доказами не доведено допущення ОСОБА_3 порушення вимог ст.ст.11, 49, 56 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України, та в його діях наявний склад дисциплінарного проступку, а відтак у ІНФОРМАЦІЯ_2 були відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Також визнання протиправним та скасування спірного наказу слід вважати належним способом захисту порушеного права позивача, при цьому не має необхідності визнавати протиправними дії, що спричинили його прийняття.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2017р. в адміністративній справі № 803/494/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький