Справа № 817/371/16
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Друзенко Н.В.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"03" жовтня 2017 р. Справа № 817/371/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від відповідачів - ОСОБА_3; від позивача -пред. Жуковська С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "28" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинення певних дій, ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області та Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області, в якому просив :

- визнати незаконними дії (бездіяльність) УМВС України в Рівненській області, в особі Ліквідаційної комісії щодо неналежного повідомлення про необхідність отримання ним трудової книжки та її видачі;

- зобов'язати УМВС України в Рівненській області, в особі Ліквідаційної комісі, внести зміни щодо дати його звільнення у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, вважаючи днем звільнення, день, коли буде ухвалено судове рішення у даній справі та з цих підстав, нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- визнати незаконними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо неприйняття його на службу в Національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області прийняти його на службу в Національну поліцію з послідуючим проходженням атестації з дати звільнення зі служби органах внутрішніх справ за скороченням штатів.

Окрім того, просив стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він висловив бажання продовжувати службу в Національній поліції, подавши відповідний рапорт, а тому він не підлягав звільненню з органів внутрішніх справ за скороченням штатів, його повинно бути переведено на службу до Національної поліції. Позивач зазначав, що його трудова книжка зберігається в підрозділі кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Рівненській області, він не був належним чином проінформований про необхідність її отримання. Просив позовні вимоги розглянути в одному провадженні, оскільки питання звільнення з органів внутрішніх справ та питання прийняття на роботу в органи Національної поліції приймалися одними і тими ж особами і є пов'язаними між собою.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, 28.07.2017 року, ОСОБА_5 подав заяву про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом першої інстанції згідно з ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати.

Зокрема, позивач уточнив свої позовні вимоги та і просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) УМВС України в Рівненській області в особі Ліквідаційної комісії щодо неналежного повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та її неналежної видачі;

- визнати незаконними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Рівненській області щодо неприйняття його на службу в національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та зобов'язати прийняти його на службу в Національну поліцію;

- призначити його в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області на посаду, відповідну званню майор;

- зобов'язати Головне управлінні Національної поліції в Рівненській області виплатити грошове забезпечення за весь період вимушеного прогулу згідно посадового окладу, відповідного посаді, з функціональними обов'язками, аналогічними відповідній посаді у Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області за весь період вимушеного прогулу.

Від вимог про стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу відмовився.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.07.2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління МВС України в Рівненській області №381 о/с від 06.11.2015 про звільнення майора міліції ОСОБА_5, начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області.

Поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області з 07.11.2015 року.

Визнано протиправними дії Головного Управління Національної поліції в Рівненській області щодо неприйняття ОСОБА_5 на службу в Національну поліцію відповідно до пункту 9 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Рівненській області та Головне Управління Національної поліції в Рівненській області вирішити питання щодо подальшого проходження ОСОБА_5 служби в органах Національної поліції України згідно поданого ним рапорту.

Стягнуто з Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_5 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 28 липня 2017 року включно.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, УМВС України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову. В апеляційній скарзі УМВС України в Рівненській області посилається на те, що повна ліквідація установи пов'язана зі скороченням чисельності і штатів працівників, тому вжиття заходів для працевлаштування працівника в новоствореній установі відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" не є його обов'язком. Окрім того, зазначає, що на момент видачі наказу про звільнення позивача зі служби, не було його рапорту переведення до підрозділів Національної поліції. На думку, апелянта, суд першої інстанції не врахував вказані обставини, а тому дійшов помилкових висновків щодо часткового задоволення позовних вимог.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 30.06.2005 року ОСОБА_5 проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується його послужним списком. З 13.11.2014 року позивач займав посаду начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області (а.с.45-49).

Згідно наказу УМВС України в Рівненській області №381 о/с "По особовому складу", на підставі пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_5, начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області (а.с.50).

Листом від 06.11.2015 року №3/2-3032 від ОСОБА_5 повідомлено про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки у зв'язку із звільненням. (а.с. 15)

Вважаючи звільнення з органів внутрішніх справ незаконним та, посилаючись на затримку видачі трудової книжки, з вини УМВС України в Рівненській області, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позов до Ліквідаційної комісії УМВС України в Рівненській області, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, а тому посилаючись на положення ч.2 ст.11 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позовні вимоги до УМВС України шляхом скасування наказу Управління МВС України в Рівненській області №381 о/с від 06.11.2015 про звільнення майора міліції ОСОБА_5 та поновив позивача на посаді начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області. У зв'язку з цим, з Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області на користь позивача стягнуто грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 07 листопада 2015 року по 28 липня 2017 року включно. Суд першої інстанції також дійшов висновків, що Ліквідаційна комісія Управління МВС України в Рівненській області уповноважена вирішити питання щодо подальшого проходження позивачем служби в Національній поліції.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до приписів частини 2 статті 11 КАС України обґрунтування позовних вимог є виключним правом позивача, а тому може бути реалізовано саме позивачем, а вихід за їх межі можливий виключено з метою захисту прав, на відновлення яких подано відповідний позов.

Отже, за загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Таким чином, враховуючи позовні вимоги та їх обгрунтування, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо необхідності виходу за межі позовних вимог для належного захисту порушеного права позивача.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно пункту 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення даного Закону визначено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Згідно приписів Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, передбачена альтернатива у виборі, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції чинній на день звільнення позивача) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме:

при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції;

при не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення;

при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Враховуючи вищенаведені норми права, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату начальник органу зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, та з'ясувати наявність наміру особи проходити службу в національній поліції.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, з досліджених судом доказів, що були надані сторонами та пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, достовірно встановлено, що 05.11.2015 року ОСОБА_5 було складено рапорт на ім'я начальника УМВС України в Рівненській області, з проханням дозволити подальше проходження служби в підрозділах Національної поліції та на ім'я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області - про прийом його на службу до поліції та призначення на посаду начальника сектору карного розшуку відповідного відділення Національної поліції.

Отже, позивач у строк, відведений законом, виявив згоду на проходження служби в поліції, однак, рапорти з незалежних від позивача причин за належністю не надійшли, та не були розглянуті у встановленому порядку.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, в тому числі наказом №381 о/с «По особовому складу» від 06.11.2015, що при звільненні позивача зі служби відповідач - Управління МВС України в Рівненській області не тільки не вирішувалося питання можливості подальшого використання позивача на службі, але й не перевірялася взагалі можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції у Рівненській області.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачу в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, з моменту його опублікування, тобто з 06.08.2015, та до прийняття наказу про його звільнення , тобто до 06.11.2015, не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, а він, в свою чергу, від проходження служби в поліції не відмовлявся.

При цьому, судом першої інстанції, з врахуванням ст. ст. 49, 50, 61 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, якими передбачено вимоги до кандидатів на службу в поліції, в тому числі до їх здоров'я, фізичної підготовки та обмеження, пов'язані зі службою в поліції, дослідивши матеріали справи, встановлено, що за даними Послужного списку , позивач служив в органах внутрішніх справ з червня 2005 року, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 16 років 03 місяці 3 дні. За період служби заохочувався 10 разів, діючих дисциплінарних стягнень не має.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що позивач не мав обмежень щодо проходження служби у Національній поліції, проте, УМВС України в Рівненській області протиправно залишено поза увагою та не розглянуто рапорт позивача, в якому було висловлено бажання проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Рівненській області, як це передбачено пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015.

Враховуючи наведені норми права, обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ УМВС України в Рівненській області №381 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_5 у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів), не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, а відтак порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту.

Водночас, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, враховуючи, що адміністративний позов був спрямований саме на захист права бути прийнятим на службу в Національну поліцію України на особливих умовах, тобто в продовження попередньої служби в органах МВС, дійшов правильних висновків про необхідність виходу за межі позовних вимог та, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування наказу Управління МВС України в Рівненській області №381 о/с від 06.11.2015 про звільнення майора міліції ОСОБА_5, як протиправного.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності врахування при вирішені спору постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» №730 від 16.09.2015, якою постановлено ліквідувати УМВС України у Рівненській області та утворити Головне управління Національної поліції у Рівненській області та правових позицій Верховного суду України, викладеної у постановах від 28.10.2014 року та 04.11.2014 року, а саме, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Оскільки судом першої інстанції було встановлено, що УМВС України в Рівненській області відповідно до вимог діючого законодавства не припинило свою діяльність, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді начальника сектору карного розшуку Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області та , що на користь позивача, з врахуванням пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991, підлягає стягненню грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 07 листопада 2015 року по 28 липня 2017 року включно.

Водночас колегія суддів не погоджується з висновки суду першої інстанції щодо необхідності покладення на Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Рівненській області зобов'язання щодо вирішення питання щодо подальшого проходження ОСОБА_5 служби в органах Національної поліції України згідно поданого ним рапорту, оскільки відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" вирішення цього питання є виключною компетенцією Національної поліції України.

Отже, апеляційна скарга в цій частині підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню. При цьому, враховуючи, що вказана позовна вимога позивачем не заявлялася, то відсутні підстави для відмови у задоволені позову у цій частині.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Рівненській області задовольнити частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "28" липня 2017 р. скасувати в частині зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області вирішити питання щодо подальшого проходження ОСОБА_5 служби в органах Національної поліції України згідно поданого ним рапорту.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_5 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Рівненській області вул.М.Хвильового,2,м.Рівне,33028 Ліквідаційна комісія Управління МВС України в Рівненській області вул.Хвильового,2,м.Рівне,33027

4-ОСОБА_11 АДРЕСА_2 - ,