Справа № 820/1069/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 р.Справа № 820/1069/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Пянової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2017р. по справі № 820/1069/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Афаліна"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Афаліна" (далі - ТОВ "Афаліна", позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.01.2017 р. № НОМЕР_1, згідно з яким визначена сума грошового зобовязання ТОВ АФАЛІНА з податку на додану вартість: за основним платежем - 3781518,00 грн., за штрафними санкціями - 945379,50 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.01.2017 р. № НОМЕР_2, згідно з яким визначена сума грошового зобовязання ТОВ АФАЛІНА з податку на прибуток: за основним платежем - 3812358,00 грн., за штрафними санкціями 674366,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2017 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АФАЛІНА" задоволено.

Скасовані податкові повідомлення - рішення від 26.01.2017 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АФАЛІНА" судові витрати в загальному розмірі 1600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить суд апеляційної інстанції скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Зазначену позицію представник позивача повністю підтримав в судовому засіданні.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ТОВ АФАЛІНА пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статус юридичної особи з ідентифікаційним кодом 22701074, перебуває на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як платник податків.

В період з 14.11.2016 р. по 09.12.2016 р. фахівцями відповідача на підставі наказу від 02.11.2016 р. № 2999, направлень від 11.11.2016 р. № № 6512, 6513, 6514, 6515, 6516, 6517, 6518, згідно з п.п. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20, ст. 75, ст.77, п. 82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, проведено планову документальну виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ТОВ АФАЛІНА з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2016 р., за результатами якої складено ОСОБА_2 перевірки № 826/20-40-14-02-07/22701074 від 16.12.2016 р.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено такі порушення ТОВ АФАЛІНА:

1. Заниження податку на прибуток всього в сумі 3812358 грн., у т.ч.: 2015 р. 1114894 грн.; 9 місяців 2016 р. 2697464 грн., а саме, 1 квартал 2016 р. 1184392 грн., 2 квартал 2016 р. 1172755 грн., 3 квартал 2016 р. 340317 грн. за рахунок: завищення задекларованих субєктом господарювання показників у рядку 2050 „Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) розділ ОСОБА_3 результати Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) (Форма № 2) за період 2015 9 місяців 2016 на загальну суму 21179768 грн., у т.ч. за 2015р. 6 193 855 грн., 9 місяців 2016р. 14985913 грн. (1 квартал 2016р. 6579955 грн., 2 квартал 2016р. 6515308 грн., 3 квартал 2016р. 1890650 грн.), що є порушенням п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.137 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р. (у редакції Закону України від 28.12.2014р. № 71-VIII), Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку Витрати П(С)БО16), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000р. за № 27/4248, п.2 ст.3, ст.4 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності (далі - П(С)БO 1), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013р. за № 336/22868, Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704.

2. По податку на додану вартість встановлено:

- заниження заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість (ряд.24 Декларації Залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодуванню включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду) за березень 2015 року в сумі 1087427 грн., за квітень 2015 року в сумі 1071224 грн., за травень 2015 року в сумі 869655 грн., за червень 2015 року в сумі 609941 грн., за липень 2015 року в сумі 360482 грн., за серпень 2015 року в сумі 345830 грн.;

- завищення задекларованого податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 100476 грн., в т.ч. за березень 2015 року в сумі 15717 грн., за квітень 2015 року в сумі 16203 грн., за травень 2015 року в сумі 22369 грн., за червень 2015 року в сумі 14447 грн., за липень 2015 року в сумі 17058 грн., за серпень 2015 року в сумі 14652 грн.;

- заниження задекларованого податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 3781518 грн., в т.ч. за вересень 2015 року в сумі 141390 грн., за січень 2016 року в сумі 823107 грн., за лютий 2016 року в сумі 338084 грн., за березень 2016 року в сумі 154800 грн., за квітень 2016 року в сумі 64701 грн., за травень 2016 року в сумі 712060 грн., за червень 2016 року в сумі 739250 грн., за липень 2016 року в сумі 460306 грн., за серпень 2016 року в сумі 135880 грн., за вересень 2016 року в сумі 211940 грн. за рахунок порушень п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, а саме: так як підтвердити факт отримання ТОВ АФАЛІНА ТМЦ/послуг від ТОВ "ТРЕВІС ГРУПП" (податковий номер 40173872, Київська область), ТОВ "ПРОМОСТАР УКРАЇНА" (податковий номер 40301178, Київська область), ТОВ "НЬЮ ФІНАНС 2016" (податковий номер 40165814, Київська область ), ПП "КАПО" (податковий номер 35587752, м. Запоріжжя), ТОВ "ДЕЛІВЕРІ ГРУПП" (податковий номер 40396579, Київська область), ТОВ "ГЕСТОРА" (податковий номер 40060589, Київська область), ТОВ "АПЕКС - ІНВЕСТ" (податковий номер 40171207, Київська область), ТОВ "ХІТ ЛАЙН" (податковий номер 40379354, Київська область), ТОВ "СЕЛЕЗІЯ" (податковий номер 40369791, Київська область), ТОВ "ЛЕВІАНС АКТИВ" (податковий номер 40171037, Київська область), ТОВ "ЛАРТАН" (податковий номер 39404523, Запорізька область), ТОВ "АКЦЕНТ - ЛАЙН" (податковий номер 40160266, Кіровоградська область), ТОВ "АДВАНС АССИСТ" (податковий номер 40149766, м. Київ) з причини нереальності здійснення господарських операцій, дана сума виключається зі складу податкового кредиту ТОВ "АФАЛІНА" за березень 2015 року в сумі 94713 грн., за травень 2015 року в сумі 179200 грн., за червень 2015 року в сумі 245237 грн., за липень 2015 року в сумі 232401 грн., за серпень 2015 року в сумі 487220 грн., за січень 2016 року в сумі 823107 грн., за лютий 2016 року в сумі 338084 грн., за березень 2016 року в сумі 154800 грн., за квітень 2016 року в сумі 64701 грн., за травень 2016 року в сумі 716060 грн., за червень 2016 року в сумі 739250 грн., за липень 2016 року в сумі 460306 грн., за серпень 2016 року в сумі 135880 грн., за вересень 2016 року в сумі 211940 грн. відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-V.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом були винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 26.01.2017 р. № НОМЕР_1, яким визначено суму грошового зобовязання ТОВ АФАЛІНА з податку на додану вартість: за основним платежем - 3781518,00 грн., за штрафними санкціями 945379,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 26.01.2017 р. № НОМЕР_2, яким визначено суму грошового зобовязання ТОВ АФАЛІНА з податку на прибуток: за основним платежем - 3812358,00 грн., за штрафними санкціями 674 366,00 грн.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку податковим органом не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4 Податкового кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Щодо визначення позивачеві зобов'язань з податку на прибуток колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Таким чином, показник валових витрат безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

Відповідно до п. 138.1. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1. Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Разом з тим, відповідно до пункту 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, необхідно зауважити на те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами та які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. При цьому, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що в перевіряємому періоді ТОВ АФАЛІНА мало господарські відносини з такими підприємствами постачальниками товарів: ТОВ "ТРЕВІС ГРУПП" (податковий номер 40173872), ТОВ "ПРОМОСТАР УКРАЇНА" (податковий номер 40301178), ТОВ "НЬЮ ФІНАНС 2016" (податковий номер 40165814), ПП "КАПО" (податковий номер 35587752), ТОВ "ДЕЛІВЕРІ ГРУПП" (податковий номер 40396579), ТОВ "ГЕСТОРА" (податковий номер 40060589), ТОВ "АПЕКС - ІНВЕСТ" (податковий номер 40171207), ТОВ "ХІТ ЛАЙН" (податковий номер 40379354), ТОВ "СЕЛЕЗІЯ" (податковий номер 40369791), ТОВ "ЛЕВІАНС АКТИВ" (податковий номер 40171037), ТОВ "ЛАРТАН" (податковий номер 39404523), ТОВ "АКЦЕНТ - ЛАЙН" (податковий номер 40160266), ТОВ "АДВАНС АССИСТ" (податковий номер 40149766), ТОВ "ВЕСАНА" (податковий номер 40060903), ТОВ "ВІВАТОРГ" (податковий номер 39616422), ТОВ "РОДНІК - СТАЙЛ" (податковий номер 39995515).

Відповідно до умов укладеного між ТОВ ТРЕВІС ГРУПП (постачальником) та ТОВ АФАЛІНА (покупцем) договору поставки № 20/04 від 20.04.2016 р., постачальником в квітні 2016 року було поставлено позивачеві сплав алюмінієвий на загальну суму 388206,00 грн., в т.ч. ПДВ 64701,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 429 від 27.04.2016 р., № 441 від 29.04.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307902 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 2704 від 27.04.2016 р., № 2904 від 29.04.2016 р. (т. 1 а.с. 59-63).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 20/04 від 20.04.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач розрахувався з постачальником за товар у сумі 388206,00 грн. відповідно до платіжних доручень № 478 від 10.05.2016 р., № 495 від 12.05.2016 р., № 512 від 17.05.2016 р. (т. 1 а.с. 64-66).

В межах укладеного між ПРОМОСТАР УКРАЇНА (постачальником) та позивачем (покупцем) договору поставки від 27.04.2016 р. № 27/04, постачальником в травні-червні 2016 року було поставлено позивачеві сплав алюмінієвий та кремній технічний на загальну суму 2329561, 92 грн., у тому числі ПДВ 388260,32 грн., що підтверджується видатковими накладними № 86 від 04.05.2016 р., № 87 від 05.05.2016 р., № 9 від 21.06.2016 р., № 42 від 27.06.2016 р., № 45 від 30.06.2016 р., № 46 від 30.06.2016 р., витягами з Єдиного реєстру податкових накладних № 307905 від 28.03.2017 р., та № 307909 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 0405 від 04.05.2016 р., № 0505 від 05.05.2016 р., № 2106 від 21.06.2016 р., № 2706 від 27.06.2016 р., № 3006 від 30.06.2016 р. (т. 1 а.с. 67-82).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 27/04 від 27.04.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 515 від 18.05.2016 р., № 520 від 19.05.2016 р., № 67 від 23.05.2016 р., № 536 від 23.05.2016 р., № 551 від 26.05.2016 р., № 690 від 01.07.2016 р., № 710 від 06.07.2016 р., № 716 від 07.07.2016 р., № 728 від 08.07.2016 р., № 743 від 13.07.2016 р., № 758 від 15.07.2016 р., № 765 від 19.07.2016 р. підтверджується факт здійснення позивачем розрахунків з постачальником за отриманий товар в сумі 2329561,92 грн. (т. 1 а.с. 83-94).

Відповідно до умов договору поставки № 11/05 від 11.05.2016 р., укладеного між ТОВ НЬЮ ФІНАНС 2016 (постачальником) та позивачем (покупцем), постачальником в період травень 2016 року було поставлено позивачеві товар (сплав алюмінієвий та кремній технічний) на загальну суму 1169323,20 грн., в т.ч. ПДВ 194 887,20 грн., що підтверджується видатковими накладними № 174 від 16.05.2016 р., № 175 від 16.05.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307906 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 1605 від 16.05.2016 р. (т. 1 а.с. 95-101).

За умовами п. 4.4. договору поставки № 11/05 від 11.05.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за поставлений за договором товар в сумі 1169323,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 554 від 27.05.2016 р., № 570 від 31.05.2016 р., № 617 від 08.06.2016 р., № 619 від 08.06.2016 р., № 629 від 14.06.2016 р., № 628 від 14.06.2016 р., № 640 від 16.06.2016 р. (т. 1 а.с. 102-109).

Відповідно до договору поставки № 08/06 від 08.06.2015 р., укладеного між ПП КАПО (постачальником) та позивачем (покупцем), постачальником в період червень-липень 2015 року було поставлено позивачеві сплав алюмінієвий на загальну суму 2352119,04 грн., в т.ч. ПДВ 392019,84 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-00000156 від 15.06.2015 р., № РН-00000197 від 18.06.2015 р., № РН-00000227 від 22.06.2015 р., № РН-00000249 від 25.06.2015 р., № РН-00000256 від 25.06.2015 р., № РН-00000298 від 29.07.2015 р., № РН-00000308 від 30.07.2015 р., витягами з Єдиного реєстру податкових накладних № 307889 від 28.03.2017 р. та № 307890 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 150601 від 15.06.2015 р., № 180601 від 18.06.2015 р., № 220602 від 22.06.2015 р.. № 250603 від 25.06.2015 р., № 250603 від 25.06.2015 р., № 290702 від 29.07.2015 р., № 300702 від 30.07.2015 р. (т. 1 а.с. 109-127).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 08/06 від 08.06.2015 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за товар в сумі 2352119,04 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 603 від 01.07.2015 р., № 632 від 08.07.2015 р., № 633 від 08.07.2015 р., № 211 від 08.07.2015 р., № 638 від 10.07.2015 р., № 673 від 21.07.2015 р., № 674 від 21.07.2015 р., № 679 від 22.07.2015 р., № 253 від 06.08.2015 р., № 863 від 08.09.2015 р., № 889 від 16.09.2015 р. (т. 1 а.с. 128-139).

Відповідно до укладеного між позивачем (покупцем) і ТОВ ГЕСТОРА (постачальником) договору поставки від 12.01.2016 р. № 12/01, останній в період січень лютий 2016 р. поставив позивачу сплав алюмінієвий та кремній технічний на загальну суму 5037084, 00 грн., у тому числі ПДВ 839514,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-00005 від 18.01.2016 р., № РН-00007 від 19.01.2016 р., № РН-00006 від 21.01.2016 р., № РН-00008 від 22.01.2016 р., № РН-00009 від 23.01.2016 р., № РН- 000010 від 25.01.2016 р., № РН-000047 від 03.02.2016 р., № РН-000048 від 04.02.2016 р., РН-0000150 від 22.02.2016 р., витягами з Єдиного реєстру податкових накладних № 307896 від 28.03.2017 р. та № 307898 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 180105 від 18.01.2016 р., № 190107 від 19.01.2016 р., № 110106 від 21.01.2016 р., № 220108 від 22.01.2016 р., № 230109 від 23.01.2016 р., № 250110 від 25.01.2016 р., № 030247 від 03.02.2016 р., № 040248 від 04.02.2016 р., № 2202150 від 22.02.2016 р. (т 1 а.с.139-160 ).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 12/01 від 12.01.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Факт повного розрахунку позивача з постачальником за отриманий за договором товар підтверджується платіжними дорученнями: № 91 від 25.01.2016 р., № 455 від 27.01.2016 р., № 107 від 01.02.2016 р., № 109 від 01.02.2016 р., № 148 від 10.02.2016 р., № 156 від 11.02.2016 р., № 193 від 18.02.2016 р., № 205 від 22.02.2016 р., № 214 від 23.02.2016 р., № 213 від 23.02.2016 р., № 38 від 23.02.2016 р., № 223 від 25.02.2016 р., № 39 від 25.02.2016 р., № 225 від 26.02.2016 р., № 247 від 04.03.2016 р., № 268 від 14.03.2016 р., № 269 від 15.03.2016 р., № 276 від 15.03.2016 р., № 499 від 13.05.2016 р., № 500 від 13.05.2016 р., № 527 від 19.05.2016 р. (т. 1 а.с. 161-181).

Відповідно до договору поставки № 22/08 від 22.08.2016 р., укладеного між ТОВ АПЕКС - ІНВЕСТ (постачальником) та позивачем (покупцем), постачальником в період вересень 2016 р. було поставлено позивачеві сплав алюмінієвий на загальну суму 753480,00 грн., в т.ч. ПДВ 125580,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 39 від 12.09.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307912 від 28.03.2017 р., та товарно-транспортною накладною № 1209 від 12.09.2016 р. (т. 1 а.с. 182-187).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 22/08 від 22.08.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за поставлений за договором товар у сумі 753480,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1007 від 22.09.2016 р., № 1014 від 23.09.2016 р., № 1115 від 24.10.2016 р. (т. 1 а.с. 187-189).

В межах укладеного між ТОВ ЛАРТАН (постачальником) та позивачем (покупцем) договору поставки № 15/05 від 15.05.2015 р., постачальником в період травень, липень 2015 року було поставлено позивачеві сплав алюмінієвий та кремній технічний на загальну суму 1588908,00 грн., в т.ч. ПДВ 264818,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000019 від 26.05.2015 р., № РН-0000020 від 27.05.2015 р., № РН-00459 від 03.07.2015 р., № РН-00453 від 06.07.2015 р., витягами з Єдиного реєстру податкових накладних № 307886 від 28.03.2017 р. та № 307888 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 2605 від 26.05.2015 р., № 2705 від 27.05.2015 р., № 030701 від 03.07.2015 р., № 060701 від 06.07.2015 р. (т. 1 а.с. 201-221).

Відповідно до п. 4.4. договору поставки № 15/05 від 15.05.2015 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Факт повного розрахунку позивача з постачальником за отриманий за договором товар підтверджується платіжними дорученнями: № 527 від 09.06.2015 р., № 178 від 10.06.2015 р., № 574 від 23.06.2015 р., № 671 від 20.07.2015 р., № 675 від 21.07.2015 р., № 712 від 31.07.2015 р., № 714 від 31.07.2015 р., № 723 від 04.08.2015 р., № 725 від 04.08.2015 р., № 801 від 21.08.2015 р., № 862 від 08.09.2015 р., № 281 від 08.09.2015 р., № 280 від 08.09.2015 р., № 890 від 16.09.2015 р., № 862 від 08.09.2015 р. (т. 1 а.с. 190-200).

Відповідно до укладеного між ТОВ АКЦЕНТ - ЛАЙН (постачальником) та позивачем (покупцем) договору поставки № 06/05 від 06.05.2016 р., постачальником в період травень 2016 р. було поставлено позивачеві товар - сплав алюмінієвий на загальну суму 784800,00 грн., в т.ч. ПДВ 130800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 167 від 13.05.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307903 від 28.03.2017 р. та товарно-транспортною накладною № 1305 від 13.05.2016 р. (т. 1 а.с. 217-221).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 06/05 від 06.05.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за поставлений за договором товар в сумі 784800,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 545 від 25.05.2016 р., № 571 від 31.05.2016 р., № 638 від 15.06.2016 р., № 661 від 21.06.2016 р., № 781 від 22.07.2016 р. (т. 1 а.с. 222-226).

На виконання укладеного між позивачем (покупцем) і ТОВ АДВАНС АССИСТ (постачальником) договору поставки від 05.04.2016 р. № 05/04, останній в період травень червень 2016 р. поставив позивачу сплав алюмінієвий на загальну суму 2459538,00 грн., у тому числі ПДВ 409923,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 60 від 06.05.2016 р., № 61 від 07.05.2016 р., № 82 від 10.05.2016 р., № 118 від 14.06.2016 р., № 119 від 12.06.2016 р., № 145 від 22.06.2016 р., витягами з Єдиного реєстру податкових накладних № 307907 від 28.03.2017 р. та № 307910 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 060560 від 06.05.2016 р., № 070561 від 07.05.2016 р., № 100582 від 10.05.2016 р., № 1406118 від 14.06.2016 р., № 1206119 від 12.06.2016 р., № 2206145 від 22.06.2016 р. (т. 1 а.с. 227-242 ).

Згідно з п. 3.3 договору поставки № 05/04 від 05.04.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника або іншої особи, зазначеної постачальником, шляхом самовивозу.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника та за рахунок покупця.

ТОВ АФАЛІНА розрахувалося з постачальником за отриманий за договором товар в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: № 559 від 27.05.2016 р., № 591 від 02.06.2016 р., № 592 від 02.06.2016 р., № 687 від 30.06.2016 р., № 695 від 04.07.2016 р., № 694 від 04.07.2016 р., № 696 від 04.07.2016 р., № 737 від 11.07.2016 р., № 741 від 13.07.2016 р., № 744 від 13.07.2016 р., № 745 від 13.07.2016 р., № 805 від 01.08.2016 р. (т. 1 а.с. 243, т.2 а.с. 1-4).

Відповідно до умов договору поставки № 01/06 від 01.06.2016 р., укладеного між ТОВ ДЕЛІВЕРІ ГРУПП (постачальником) та позивачем (покупцем), постачальником в період червень 2016 р. було поставлено позивачеві сплав алюмінієвий та кремній технічний на загальну суму 1260600,00 грн., в т.ч. ПДВ 210100,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 90 від 13.06.2016 р., № 91 від 13.06.2016 р., № 93 від 14.06.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307911 від 28.03.2017., а також товарно-транспортними накладними № 1306 від 13.06.2016 р., № 1406 від 14.06.2016 р. (т. 2 а.с. 5-12).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 01/06 від 01.06.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача, товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач розрахувався з постачальником за товар в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями: № 665 від 22.06.2016 р., № 666 від 22.06.2016 р., № 688 від 30.06.2016 р., № 709 від 06.07.2016 р., № 727 від 08.07.2016 р. (т. 3 а.с. 13-17).

Відповідно до укладеного між ТОВ ХІТ ЛАЙН (постачальником) та позивачем (покупцем) договору поставки № 26/05 від 26.05.2016 р., постачальником в період червень 2016 р. було поставлено позивачеві товар - сплав алюмінієвий та кремній технічний на загальну суму 591240,00 грн., в т.ч. ПДВ 98 540,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 23 від 02.06.2016 р., № 154 від 10.06.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307931 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 0206 від 02.06.2016 р., № 1006 від 10.06.2016 р. (т. 2 а.с. 18-24).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 26/05 від 26.05.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за поставлений за договором товар в сумі 591240,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 636 від 15.06.2016 р., № 639 від 16.06.2016 р., № 674 від 24.06.2016 р., № 692 від 04.07.2016 р., № 757 від 15.07.2016 р. (т. 2 а. с. 25-29).

В межах укладеного між ТОВ СЕЛЕЗІЯ (постачальником) та позивачем (покупцем) договору поставки № 18/05 від 18.05.2016 р., постачальником в період травень 2016 р. було поставлено позивачеві кремній технічний на загальну суму 112800,00 грн., в т.ч. ПДВ 18800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 52 від 22.05.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307904 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортною накладною № 2205 від 22.05.2016 р. (т. 2 а.с. 30-34).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 18/05 від 18.05.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Факт повного розрахунку позивача з постачальником за отриманий за договором товар підтверджується платіжними дорученнями: № 594 від 03.06.2016 р., № 641 від 16.06.2016 р. (т. 2 а.с. 35, 36).

Відповідно до договору поставки № 14/09 від 14.09.2016 р., укладеного між ТОВ ЛЕВІАНС АКТИВ (постачальником) та позивачем (покупцем), постачальником в період вересень 2016 р. було поставлено позивачеві товар - сплав алюмінієвий на загальну суму 518160,00 грн., в т.ч. ПДВ 86360,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 34 від 16.09.2016 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307913 від 28.03.2017 р., а також товарно-транспортною накладною № 1609 від 16.09.2016 р. (т. 2 а.с. 37-41).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 14/09 від 14.09.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 994 від 21.09.2016 р., № 1015 від 23.09.2016 р., № 1073 від 13.10.2016 р. (т. 2 а.с. 42-44).

Відповідно до умов договору поставки № 18/01 від 18.01.2016 р., укладеного між ТОВ ВЕСАНА (постачальником) та позивачем (покупцем), постачальником в період січень - березень 2016 р. було поставлено позивачеві товар - сплав алюмінієвий на загальну суму 2858862,12 грн., в т.ч. ПДВ 476477,02 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-000014 від 25.01.2016 р., № РН-000041 від 27.01.2016 р., № РН-000015 від 28.01.2016 р., № РН-000062 від 08.02.2016 р., № РН-000063 від 09.02.2016 р., № РН-000064 від 15.02.2016 р., № РН-000023 від 07.03.2016 р., № РН-000024 від 09.03.2016 р., витягами з Єдиного реєстру податкових накладних № 307897 від 28.03.2017р., № 307900 від 28.03.2017р., № 307901 від 28.03.2017р., а також товарно-транспортними накладними № 250114 від 25.01.2016 р., № 270141 від 27.01.2016 р., № 280115 від 28.01.2016 р., № 080262 від 08.02.2016 р., № 090263 від 09.02.2016 р., № 150264 від 15.02.2016 р., № 070323 від 07.03.2016 р., № 090324 від 09.03.2016 р. (т. 3 а.с. 42-65).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 18/01 від 18.01.2016 р., доставка товару здійснюється зі складу постачальника за домовленістю сторін.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом перевізника за рахунок покупця.

Позивач повністю розрахувався з постачальником за поставлений за договором товар в сумі 2 858 862,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 111 від 02.02.2016 р., № 27 від 04.02.2016 р., № 212 від 23.02.2016 р., № 215 від 23.02.2016 р., № 222 від 25.02.2016 р., № 283 від 16.03.2016 р., № 284 від 16.03.2016 р., № 285 від 16.03.2016 р., № 288 від 17.03.2016 р., № 333 від 30.03.2016 р., № 1025 від 28.09.2016 р., № 1045 від 05.10.2016 р., № 1049 від 06.10.2016 р., № 1063 від 11.10.2016 р. (т. 2 а.с. 66-79).

В межах укладеного між ТОВ ВІВАТОРГ (постачальником) та позивачем (покупцем) договору поставки № 13/03 від 13.03.2015 р., постачальником в період березень 2015 р. було поставлено позивачеві товар - сплав алюмінієвий та кремній технічний на загальну суму 568280,00 грн., в т.ч. ПДВ 94713,33 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 146 від 20.03.2015 р., № 252 від 30.03.2015 р., № 260 від 31.03.2015 р., № 261 від 31.03.2015 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 307891 від 28.03.2017р. (т. 2 а.с. 80-86).

Згідно з п. 4.4. договору поставки № 13/03 від 13.03.2015 р., постачальник доставляє товар автомобільним транспортом на склад покупця.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що товар доставлявся на склад покупця автомобільним транспортом силами та за рахунок постачальника.

Позивач в повному обсязі розрахувався з постачальником за товар, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 355 від 20.04.2015 р., № 367 від 23.04.2015 р., № 421 від 13.05.2015 р. (т. 2 а.с. 87-89).

Також, в ході розгляду справи встановлено, що в межах операцій з придбання товару у зазначених підприємств позивачем також були оформлені карти складського обліку матеріалів, які відображають прихід сплаву алюмінієвого та кремнію технічного на склад від вказаних постачальників, та його наступний рух: або на виробництво продукції, або на наступний продаж контрагентам позивача, та містять наступну інформацію: номери та дати прибуткових накладних, за якими отримано ТМЦ від постачальників за внутрішньою нумерацією підприємства позивача, номери й дати видаткових накладних, за якими здійснюється відвантаження виготовленої продукції або сплаву алюмінієвого як товару, найменування постачальників сплаву та покупців (замовників) продукції, найменування матеріалу та готової продукції, кількість продукції, що відвантажується. Зазначені картки є підставою для списання матеріалу на виробництво продукції або відвантаження товару покупцям.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, у періоді, що перевірявся відповідачем, позивач здійснював на власному виробництві, яке розташоване за юридичною адресою позивача: м. Харків, пров. Пластичний, 9, переробку отриманого від контрагентів сплаву алюмінієвого з використанням у виробництві кремнію технічного у готову продукцію, а також перепродаж сплаву алюмінієвого. Позивачем на підприємстві створено аналітичну лабораторію, в якій здійснюється перевірка придбаного у контрагентів сплаву алюмінієвого якісним показникам, зазначеним у супровідних документах на нього.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань з оплати вартості товарів та послуг за вказаними правочинами шляхом перерахування грошових коштів.

Таким чином, факт реальності понесення позивачем витрат у спірних правовідносинах підтверджений матеріалами справи.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що відповідачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження фальшивості зазначених документів, або на невідповідність відомостей, зазначених в цих первинних документах, фактичним обставинам, або на відсутність у контрагентів статусу платника ПДВ на момент вчинення та виконання правочинів, або на несумісність зазначених в документах робіт чи послуг з власною господарською діяльністю ТОВ АФАЛІНА. У ході перевірки відповідачем не встановлено проведення ТОВ АФАЛІНА збиткових операцій, невикористання у власній господарській діяльності товарів (послуг), отриманих від вищезазначених контрагентів, взаємопов'язаності позивача та вказаних контрагентів, обізнаності щодо обставин господарювання один одного, вчинення ними узгоджених дій щодо отримання будь-якої вигоди (в тому числі і податкової).

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та контрагентами позивача зобов'язань за спірними правочинами. Копії первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Отже, фактичні обставини обєктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ ТРЕВІС ГРУПП, ТОВ ПРОМОСТАР Україна, ТОВ НЬЮ ФІНАНС 2016, ПП КАПО, ТОВ ДЕЛІВЕРІ ГРУПП, ТОВ ГЕСТОРА, ТОВ АПЕКС ІНВЕСТ, ТОВ ХІТ ЛАЙН, ТОВ СЕЛЕЗІЯ, ТОВ ЛЕВІАНС АКТИВ, ТОВ ЛАРТАН, ТОВ АКЦЕНТ ЛАЙН, ТОВ АДВАНС АССИСТ, ТОВ ВЕСАНА, ТОВ ВІВАТОРГ і правомірність нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

З приводу твердження суб'єкта владних повноважень в акті перевірки та в апеляційній скарзі про відсутність факту реального вчинення господарських операцій через отримання податкової інформації по вищезазначеним контрагентам позивача, яка містить підтвердження фактів нереальності фінансово-господарських взаємовідносин, колегія суддів зауважує на таке.

Належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського Кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного Кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не надано до суду жодних доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочинів недійсними.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, в якій викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентами платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, податкова інформація, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

З приводу доводів апеляційної скарги контролюючого органу про те, що контрагенти позивача відпрацьовуються в рамках кримінальних проваджень, зокрема: ТОВ НЬЮ ФІНАНС 2016 відпрацьовується як підприємство з наявними ознаками фіктивності в рамках кримінального провадження № 0007567, порушеного за ознаками ст. 191 КК України, а ТОВ ТРЕВІС ГРУПП - в рамках кримінального провадження № 0000001, порушеного за ознаками ст. 212 КК України, колегія суддів зауважує на таке.

Статтею 62 Конституції України обумовлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Таким чином, сам факт порушення кримінальної справи відносно контрагентів позивача - ТОВ НЬЮ ФІНАНС 2016 та ТОВ ТРЕВІС ГРУПП не є підставою для визнання всіх господарських операцій з такими контрагентами безтоварними, а договору - вчиненого поза межами господарської діяльності.

В свою чергу, ч. 4 ст. 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає сумнів.

Винність особи у вчиненні злочину може бути підтверджено обвинувальним вироком суду, який набув законної сили. Отже, лише вирок суду у кримінальні справі, який набув законної сили, та матеріали кримінальної справи, якими встановлено діяння, що впливають на визначення податкових зобов'язань, можуть бути використані податковим органом при наданні оцінки фінансово-господарським операціям платників податків.

В той же час, на момент розгляду справи обвинувальні вироки суду, які набули законної сили у кримінальних справах щодо ТОВ НЬЮ ФІНАНС 2016 та ТОВ ТРЕВІС ГРУПП, відповідачем не надано, а тому сам факт їх порушення не може бути підставою для визначення позивачеві податкових зобов'язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідного рішення у кримінальному провадженні не дає можливості встановити наявність умислу у посадових осіб контрагентів щодо вчинення дій з метою порушення податкового законодавства, в тому числі при здійсненні господарських операцій з ТОВ АФАЛІНА.

Також, колегія суддів зауважує на індивідуальний характер юридичної відповідальності платників податку. ТОВ АФАЛІНА не може нести відповідальність за можливе порушення податкового та валютного законодавства його контрагентом.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови для цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи, оскільки позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61 Конституції України.

В силу положень Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і на тому, що чинне законодавство не покладає на платника податків обовязку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарські операції між позивачем та вищезазначеними контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем не доведено правомірність його рішень, що оскаржуються.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обставини, які викладені відповідачем в акті перевірки, неможливо кваліфікувати як порушення, що передбачені п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.137, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.7, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку податковим органом не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваних рішень, а тому податкові повідомлення - рішення від 26.01.2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2017р. по справі № 820/1069/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 02.10.2017 р.