Справа № 805/2600/17-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 р. Справа №805/2600/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14-00

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Арестової Л.В.,
при секретарі судового засідання Лапушанському Д.О.,
за участю:
представників першого відповідача Єрьоменко О.В.,
другого відповідача Громова П.В.,
представника третього відповідача Теплякова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області, т.в.о. військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області, т.в.о. військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 про:
- визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 від 15 червня 2017 року № 108 Про результати службового розслідування в частині притягнення офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення Сувора догана за порушення абз.абз. 5, 11 ст. 11 та абз. 5 ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п.п. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України;
- зобов`язання Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату анулювати відповідний запис про накладення дисциплінарного стягнення в службовій картці офіцера мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату молодшого лейтенанта ОСОБА_1 .
Позовні вимоги позивача обґрунтовані наступним.
08.06.2017 року ОСОБА_1 в телефонному режимі доповіла своєму безпосередньому керівникові, заступнику військового комісара начальнику мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 майору ОСОБА_3 про те, що в зв`язку з раптовим погіршенням стану здоров`я вона вимушена невідкладно звернутися за медичною допомогою до лікувального закладу за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, оскільки військовий шпиталь на той час в м. Маріуполі розгорнутий не був. Цього ж дня, 08.06.2017 року позивач надала своєму безпосередньому керівнику письмовий рапорт та повідомила, що її направлено на лікування до стаціонарного травматологічного відділення КЗОЗ «Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполя».
Згідно з випискою із медичної карти № 7326 стаціонарного хворого травматологічного відділення КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполя» в період з 08.06.2017 року по 26.06.2017 року позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні.
27.06.2017 року позивач приступила до служби та її було ознайомлено з наказом ТВО військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 від 15.06.2017 року № 108 «Про результати проведення службового розслідування», відповідно до п. 2 якого, за порушення абзацу 5, 11 ст. 11 та абзацу 5 ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України позивачу - офіцеру мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату молодшому лейтенанту ОСОБА_1 оголошено сувору догану. Так, як зазначено у вищевказаному наказі, старшим офіцером відділення офіцерів запасу і кадрів Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату капітаном ОСОБА_4 на підставі наказу військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 12 червня 2017 року № 43 проведено службове розслідування за фактом порушення порядку надання медичної допомоги та безпідставної госпіталізації до цивільного лікувального закладу позивача.
ОСОБА_1 не знала про проведення службового розслідування за фактом звернення за медичною допомогою, їй не доводився до відома відповідний наказ та не пропонувалося надати будь-які заяви, пояснення та докази, окрім того, під час проведення службового розслідування позивач знаходився на стаціонарному лікування в лікарні.
Після того, як ОСОБА_1 було ознайомлено з Наказом № 108 її безпосередній керівник заступник військового комісара начальник мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату майор ОСОБА_3 запропонував позивачу надати на його ім`я пояснення, в яких позивач зазначила, що знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені в Обласній лікарні інтенсивного лікування м. Маріуполя з 08.06.2017 по 26.06.2017 року в зв`язку з тим, що на час звернення за медичною допомогою військовий шпиталь у м. Маріуполі не був розгорнутий та у ньому відсуне травматологічне відділення, тому позивач звернулася за медичною допомогою до лікувального закладу за місцем проживання.
Таким чином, вважає, що Наказ № 108 є протиправним та таким, що грубо порушує права позивача та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 14 серпня 2017 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Донецький обласний військовий комісаріат.
В судове засідання позивач не з`явилась, в ході розгляду справи від представника позивача отримувались клопотання про розгляду справи за її відсутності.
Представник першого відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що спірний наказ є цілком правомірним та обґрунтованим враховуючи наступне.
ОСОБА_1 08 червня 2017 рок о 7-30 ранку зателефонувала санітарному інструктору відділення забезпечення Маріупольського ОМВК старшому сержанту ОСОБА_5 та заступнику військового комісара начальнику мобілізаційного відділення Маріупольського ОМВК майору ОСОБА_3 та повідомила, про те, що отримала направлення на стаціонарне лікування у міську лікарню № 2, тому до Маріупольського ОМВУ не з`явиться. Їй було роз`яснено, що необхідно прибути до Маріупольського ОМВК і подати рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з лікуванням та отримати направлення до військового шпиталю, про що свідчать пояснення майора ОСОБА_3 за № 3227 від 15.06.2017 року. Позивач відмовилась прибути до Маріупольського ОМВК та виконати вищевказані дії. Про даний випадок ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковник ОСОБА_2 доповів вищестоящому командуванню ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі Донецькій ОВК). Позивачу було вдруге повідомлено про необхідність прибути до Маріупольського ОМВК, подати рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з лікуванням та отримати направлення до військового шпиталю. Після прибуття до Маріупольського ОМВК, позивач написала рапорт на звільнення від виконання службових обов`язків та відповідно до ст. 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України разом з санітарним інструктором старшим сержантом ОСОБА_5 була направлена до військового лікаря ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Не виконавши вимоги рішення військового лікаря ІНФОРМАЦІЯ_5 про необхідність прибути до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 позивач самовільно покинула територію ІНФОРМАЦІЯ_5 та госпіталізувалась у міську лікарню № 2 м. Маріуполя, про що свідчить довідка з лікарні № 378 від 08.06.2017 року. На вимогу санітарного інструктора Маріупольського ОМВК старшого сержанта ОСОБА_5 повернутись та разом прибути до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 позивач відмовила, про що свідчать пояснення санітарного інструктора № 3177 від 08.06.2017 року.
Окрім того, щодо не існування на час звернення військового шпиталю в м. Маріуполі, відповідач вказує наступне. Позивач на вимогу військового лікаря ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибула до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 , тому вона не має можливості стверджувати, що військовий шпиталь не був розгорнутий. Окрім того, довідкою в/ч НОМЕР_1 від 08.08.2017 року № 1979/мед підтверджено повне функціонування військового шпиталю з 08.06.2017 року, медична допомога у шпиталі надавалась цілодобово і під час передислокації. Досвідчений лікар травматолог в хірургічному відділені здійснював медичний прийом, але жодного військовослужбовця Маріупольського ОМВК в період з 01.06.2017 року за медичною допомогою не зверталось.
Також звертає увагу суду, що відповідно до наданої позивачем виписку із медичної картки № НОМЕР_2 травматологічного відділення КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполь», в якій вказаний її діагноз змішана форма плоскостопої обох стоп 1-2 ступеня. Болі та набряк стоп не є тією хворобою, яка потребує термінового лікування з обов`язковою госпіталізацією.
За результатами проведення службового розслідування був складений акт від 14.06.2017 року, який разом з матеріалами службового розслідування був наданий військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 на розгляд. Акт був складений відповідно до вимог п. 4.1 Інструкції, про що свідчить сам акт.
Позивачу 27 червня 2017 року під особистий підпис був доведений Наказ військового комісара Маріупольського ОМКВ № 108 від 15.06.2017 року «Про результати проведення службового розслідування», про що свідчить підпис позивача в аркуші доведення наказу № 108, позивач також мала змогу ознайомитись з матеріалами проведеного службового розслідування, що відповідає положенням ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ.
Таким чином, під час прийняття рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення та визначення його виду покарання відповідачем дотриманні вимоги чинного законодавства та враховані всі обставини та характер вчинення правопорушення, а тому просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову позивача.
В матеріалах справи містяться отримані судом 11.08.2017 року заперечення представника першого відповідача аналогічного змісту.
Другий відповідач та представник третього відповідача також заперечували проти позову з наведених вище підстав.
Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до витягу з наказу командувача сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 22.04.2017 року № 107 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника командира батальйону начальника служби охорони державної таємниці 131 окремого розвідувального батальйону увільнено від займаної посади та призначено офіцером мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області (далі Маруполсьький ОМ оперативного командування «Схід» сухопутних військ Збройних сил України з 22.04.2017 року.
08.06.2017 року ОСОБА_1 отримала направлення на стаціонарне лікування в травматологічному відділенні міської лікарні № 2, про що того ж дня в телефонному режимі повідомила відповідача та подала рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків, що визнається сторонами у справі.
На підставі наказу ТВО військового командира Маріупольського ОМВК підполковника ОСОБА_2 від 08 червня 2017 року № 105 позивач вважалось такою, що вибула на лікування.
Згідно з випискою із медичної карти № 7326 стаціонарного хворого травматологічного відділення КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполя» в період з 08.06.2017 року по 26.06.2017 року позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні, діагноз гострий артрозо-артрит плюсно-фалангових суглобів пальців правої та лівої стоп з різким больовим синдромом; лімфостаз 1-2 ступенів; змішана форма плоскостопу обох ніг 1-2 ступенів; СОП: ХЗН 1 ступеню, МКД пієлонефрит в стадії загострення, ХПН.
Наказом ТВО військового командира Маріупольського ОМВК підполковника ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року № 43, прийнятим на підставі наказу Донецького ОВК від 10 червня 2017 року № 7/674, призначено службове розслідування за фактом порушення порядку надання медичної допомоги та безпідставної госпіталізації до цивільного лікувального закладу ОСОБА_1 .
Актом проведення службового розслідування за вказаним фактом від 14 червня 2017 року, затвердженим ТВО військового командира Маріупольського ОМВК підполковником ОСОБА_2 15 червня 2017 року за вих. № 4698, встановлено, що позивачу на її телефонний дзвінок щодо необхідності лікування було роз`яснено, що їй треба прибути до Маріупольського ОМВК і подати рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з лікуванням, а також отримати направлення до військового шпиталю, оскільки лікування у цивільних медичних закладах військовослужбовцям заборонено, на що ОСОБА_1 відповіла відмовою. Позивача повторно було повідомлено про необхідність з`явитись до Маріупольського ОМВК. Після прибуття до Маріупольського ОМВК, позивач 08.06.2017 року написала рапорт на звільнення від виконання службових обов`язків та відповідно до ст. 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України разом з санітарним інструктором старшим сержантом ОСОБА_5 була направлена до військового лікаря ІНФОРМАЦІЯ_5 . Не виконав вимоги рішення військового лікаря ІНФОРМАЦІЯ_5 про необхідність прибути до військового шпиталя в/ч НОМЕР_1 позивач самовільно покинула територію ІНФОРМАЦІЯ_5 та на власний розсуд була госпіталізована у міську лікарню № 2 м. Маріуполя, про що свідчить довідка з лікарні № 378 від 08.06.2017 року. На вимогу санітарного інструктора Маріупольського ОМВК старшого сержанта ОСОБА_5 повернутись та разом прибути до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 позивач відмовила.
Вказане підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема поясненнями посадових осіб відповідачів, а також не спростовується позивачем.
Також з матеріалів справи вбачається, що в ході проведення службового розслідування позивач у телефонному режимі просила її не турбувати, надавати пояснення відмовилась, про що посадовими особами першого відповідача складено довідку від 12 червня 2017 року, що також встановлено в акті службового розслідування.
У зазначеному акті за наслідками службового розслідування зазначено про пропозицію за порушення за ст. 11, ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 1,5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Наказу Міністра оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 позивачу - офіцеру мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату молодшому лейтенанту ОСОБА_1 оголосити сувору догану.
З актом за висновками службового розслідування позивач відмовилась ознайомитись, про що посадовими особами першого відповідача складено акт від 15 червня 2017 року.
Наказом Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 15.06.2017 року № 108 «Про результати проведення службового розслідування» за порушення абзацу 5, 11 ст. 11 та абзацу 5 ст. 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України офіцеру мобілізаційного відділення Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату молодшому лейтенанту ОСОБА_1 вирішено після виходу з лікарняного оголосити сувору догану.
Відповідно до наказу першого відповідача від 26 червня 2017 року № 120 позивач вважалась такою, що приступила до виконання слухових обов`язків (після лікарняного).
Того ж дня позивач ознайомлена з наказом від 15.06.2017 року № 108, що вбачається з аркушу доведення.
Для огляду у судовому засіданні першим відповідачем надано справу № 227 т. 1 за номенклатурою 2017 року № 227 із наказами військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (з основної діяльності), де зберігається наказ від 15.06.2017 року № 108 та аркуш його доведення. Спірний наказ має саме вищенаведену редакцію.
У той же час, у редакції спірного наказу, ксерокопію якого надано суду позивачем, відсутня фраза «після виходу з лікарняного».
Ухвалою суду від 24 липня 2017 року зобов`язано позивача надати суду оригінали документів, доданих до позову.
Оригінал витягу з наказу, що можливо видавався відповідачем позивачу, останнім суду не надано, не надано і відповідних пояснення з цього приводу, зокрема, щодо того, яким чином позивачем здобуто надану суду ксерокопію спірного наказу.
В судових засіданнях в ході розгляду справи першим та другим відповідача пояснено, що, імовірно, наявна в позивача ксерокопія спірного наказу була проектом такого наказу, витяг з такого позивачу не надався. Ознайомлено під підпис її було з офіційним текстом наказу, який зберігається в номенклатурі, та який було надано для огляду у судовому засіданні.
Ухвалою суду від 07 вересня 2017 року було визнано обов`язковою особисту участь позивача у судовому засіданні 28 вересня 2017 року для надання пояснень з приводу наведеного вище.
Як вже зазначалось судом, позивач до суду не з`явилась, відповідних пояснень суду не надала (у тому числі письмових), її представником надіслано до суду заяву, де зазначено, що позивач перебуває на медичному огляді у м. Харкові, через що з`явитись до судового засідання не має змоги.
Суд зазначає, що згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 цього Кодексу доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно зі ст. 79 КАС України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, які витребовує суд, надсилаються безпосередньо до адміністративного суду. Оригінали письмових доказів, що є у справі, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.
Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Згідно з ч. 1 ст. 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи наведене вище, суд не приймає до уваги надану позивачем ксерокопію спірного наказу та вирішує питання правомірності такого наказу у редакції, яка міститься у наданому суду відповідачем оригіналі такого наказу, тобто, де зазначено про рішення оголосити позивачу сувору догану після виходу з лікарняного.
При прийнятті рішення у справі суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідне до ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV (далі Статут).
Згідно ст. 4 Статуту повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
З аналізу вказаної норми вбачається, що вона носить імперативний характер та закріплює обов`язкове правило поведінки у визначеному випадку; вказаною нормою військовослужбовець не наділяється вибором лікуватись у військово-медичному закладі або цивільному; нормою чітко визначено, що лікування у цивільних медичних закладах проводиться лише у разі відсутності за місцем проходження військової служби або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я (чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання), а також у невідкладних випадках.
Про заборону лікування військовослужбовців в цивільних медичних закладах, крім випадків направлення до них військовим лікарем, також викладено у наказі Донецького ОВК від 10 червня 2017 року № 7/674.
Наказом Міністра оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 затверджено Перелік адміністративно-територіальних зон відповідальності військово- медичних клінічних центрів за медичне забезпечення військових частин (закладів) Збройних Сил України, де визначено, що у Донецькій області відповідальним є Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (місто Харків) (додаток 1 до Наказу) http://www.mil.gov.ua/content/mou_orders/608_nm_2016.pdf.
Згідно зі ст. 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про

захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Відповідно до ст. 255 цього Статуту військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Згідно зі ст. 256 Статут військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою санітарного інструктора роти або старшого, призначеного з числа хворих. Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.
Статтею 260 Статуту передбачено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад. У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до військового комісаріату, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги військового комісаріату.
Відповідачами в ході розгляду справи зазначено, що до медичного пункту частини (госпіталю) позивач не з`являлась, жодних направлень від військового лікаря ОСОБА_1 на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини не надавалось, за таким направленням позивач не зверталась. Порядок доставлення військослужбовця до лікувального закладу також позивачем не дотриманий. Докази, що спростовували б наведене, в матеріалах справи вістуні.
Позивачем зазначено, що шпиталь у м. Маріуполі не функціонував, що змусило її звернутись до цивільного медичного закладу, у той же час, вказане спростовується матеріалами справи.
Так, відповідно до інформації з листів військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2017 року № 1979/мед, № 2281/мед госпіталь в м. Маріуполі почав своє функціонування 08 червня 2017 року, однак, медична допомога надавалась цілодобово та навіть під час передислокації. Травматологічного відділення в госпіталі немає, однак прийом здійснює досвідчений лікар травматолог у хірургічному відділенні. Повідомлено, що військовослужбовці Маріупольського ОМВК в період з 01 червня 2017 року, зокрема і ОСОБА_1 по сьогоднішній день за медичною допомогою не звертались.
Крім цього, суд вважає за необхідне зауважити, що госпіталізація позивача до цивільного медичного закладу не мала характеру терміновості, оскільки після отримання направлення від комунального медичного закладу позивач прибула до Марупольського ОМВК; докази госпіталізації її до травматологічного відділення КЗОЗ «ОЛІЛ м. Маріуполь» швидкою допомогою в матеріалах справи також відсутності.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність з боку позивача порушень службової дисципліни внутрішньої служби у Збройних Силах України.
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року N 551-XIV (далі Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Статтею 45 цього Статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, як, зокрема, сувора догана.
З аналізу наведених норм вбачається, що визначення питання щодо того, який самий вид дисциплінарного стягнення підлягає застосуванню до військовослужбовця за певний випадок порушення дисципліни належить до дискреційних повноважень командира, до яких суд не може втручатись з метою недопущення підміни собою органу держаної влади та його посадової особи.
У той же час, факт порушення дисципліни позивач є встановленим, зокрема, у акті службового розслідування, викладене у якому знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Таким чином, обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення відповідає характеру допущеного позивачем порушення.
Щодо посилань позивача на недотримання відповідачем порядку проведення службового розслідування суд зазначає наступне.
Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України 15.03.2004 № 82, визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) (далі Інструкція).
Відповідно до п. 1.2 Інструкції службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Згідно з п. 1.5 Інструкції службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі.
Відповідно до п. 1.6 Інструкції службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць.
Згідно з 1.7 Інструкції до участі у проведенні розслідування не повинні залучатися особи, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особи, які особисто зацікавлені в його результатах.
Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 Інструкції особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право давати усні та письмові пояснення, робити заяви, подавати документи і порушувати клопотання про витребування та залучення нових документів, опитування відповідних осіб, проведення додаткових ревізій. У разі відмови надати пояснення військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, посадовою особою, що його проводить, складається відповідна довідка. Зміст такої довідки засвідчується підписами двох свідків цього факту.
Згідно з п.п. 2.4, 4.1 Інструкції розслідування та його результати оформляються письмово. За результатами службового розслідування складається акт.
Відповідно до п.п. 5.1-5.3 Інструкції посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення. Про прийняте рішення повідомляється військовослужбовцю, стосовно якого проводиться службове розслідування, а у випадках, передбачених пунктом 4.4 цієї Інструкції, також начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Притягнення військовослужбовця за результатами службового розслідування до відповідальності здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства. Дисциплінарне стягнення накладається у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Суд зазначає, що при проведенні службового розслідування, оформленні його результатів, притягненні позивача за його результатами до відповідальності відповідачами дотримано наведені вище норми, чим спростовуються доводи позивача про наявні порушення з боку відповідачів з цього приводу.
Слід зауважити, що Інструкцією не забороняється проводити службове розслідування щодо осіб, які перебувають на лікарняному. Від дачі пояснень позивач відмовилась, про що відповідачем складено довідку; від ознайомлення з актом за результатами службового розслідування позивач теж відмовилась, про таку відмову також складено акт. Наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення містить вказівку, що таке стягнення має бути застосовано після виходу позивача з лікарняного. Зі спірним наказом після виходу з лікарняного позивача ознайомлено.
Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги приписи ст.ст. 2, 71, 86 КАС України, суд дійшов висновку про доведеність відповідачами правомірності спірного наказу та необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визнання його протиправним та скасування.
Беручи до уваги, що позовна вимога про зобов`язання анулювати запис про накладення дисциплінарного стягнення у службовій картці офіцера є похідною від попередньої, вона також задоволенню не підлягає.
Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 69-72, ст. 86, ст. 122 154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату Донецької області, т.в.о. військового комісара Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні.
Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Повний текст постанови складений та підписний 03 жовтня 2017 року у відповідності з ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Арестова Л.В.