Справа № 347/3085/13-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/4945/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Гінди О.М., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року у справі за позовом Івано-Франківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору- Національний природний парк Гуцульщина, Міністерство екології та природних ресурсів України до Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство Кутське лісове господарство про визнання незаконним та скасування рішення Про затвердження генерального плану, -

в с т а н о в и в :

Позивач - Івано-Франківський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся в суд з позовом до відповідача - Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року Про затвердження генерального плану.

В порядку ст.53 КАС України судом в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено- Національний природний парк «Гуцульщина», Міністерство екології та природних ресурсів України, в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство Кутське лісове господарство.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Прокуратура Івано-Франківської області та Національний природний парк «Гуцульщина» оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року апеляційні скарги Прокуратури Івано-Франківської області та Національного природного парку «Гуцульщина» задоволено. Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року у справі №347/3085/13-а скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року «Про затвердження генерального плану».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2016 року касаційну скаргу Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області задоволено частково. Постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2014 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 адміністративну справу передано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області Про затвердження генерального плану від 16 липня 2013 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що об'єкт природно- заповідного фонду і лісогосподарське підприємство не є тотожними поняттями, при цьому наявність рішення про резервування території та об'єктів природно-заповідного фонду НПП Гуцульщина судом не досліджувалося. Докази того, що земельні ділянки НПП «Гуцульщина» визначено в натурі закріпленими межовими або інформаційними знаками, із урахуванням процедури їхнього погодження в матеріалах справи відсутні, разом з тим, суд фактично визнав відсутність у НПП Гуцульщина правовстановлюючих документів на земельні ділянки, одночасно зазначивши, що проект створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду є правовстановлюючим документом на земельні ділянки. Апелянт звертає увагу на те, що до вирішення питання про встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі, їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду, які повинні затверджуватися Указом чи розпорядженням Президента України, оскільки статус цього природно-заповідного фонду відноситься до об'єктів загальнодержавного значення, а не до компетенції Міністерства екології та природних ресурсів України. Висновок суду першої інстанції про те, що при прийнятті територіальною громадою рішення про затвердження генерального плану с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області не було дотримано державних інтересів та порушено ч.4 ст.7 Закону України «Про природно - заповідний фонд України» є помилковим, оскільки вказана норма включена до цього Закону лише в січні 2010 року відповідно до вимог Закону України Про внесення змін до Закону України Про природно-заповідний фонд України, а проект організації території НПП Гуцульщина датований 1999 роком. Висновки суду першої інстанції про те, що НПП «Гуцульщина» є постійним землекористувачем земельної ділянки, суперечать фактичним обставинам справи і не відповідають положенням Земельного кодексу України, якими чітко визначено, якими саме документами підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою. Докази присвоєння земельним ділянкам НПП «Гуцульщина» кадастрового номеру відсутні, що свідчить про те, що НПП «Гуцульщина» не є користувачем земельної ділянки. Апелянт звертає увагу на те, що наявність Указу Президента України не підміняє собою обовязок НПП «Гуцульщина» виготовити документи на землі природно-заповідного фонду відповідно до вимог Закону України Про природно-заповідний фонд України. Розглядаючи спір, суд першої інстанції не врахував положення ст.4 Європейської Хартії місцевого самоврядування, яка ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року №452/97-ВР, якою визначено, що місцеві власті в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь- яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу, оскільки розгляд питання про затвердження Генерального плану територіальної громади с.Пістинь належить до компетенції Пістинської сільської ради і з її компетенції не вилучався. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник третьої особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Державне підприємство Кутське лісове господарство ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_3 подала заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представники третьої особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Національний природний парк Гуцульщина - ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерство екології та природних ресурсів України подав заперечення на апеляційну скаргу, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України «Про створення національного природного парку «Гуцульщина» від 14 травня 2002 року № 456 на території Косівського району створено Національний природний парк «Гуцульщина», який підпорядковано Міністерству екології та природних ресурсів України; встановлено площу земель Національного парку в розмірі 32271 га та надано статус земель природно-заповідного фонду, з них: 7606 га -передано парку в постійне користування з вилученням у землекористувачів та 24665 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

У перелік землекористувачів, землі яких мають бути надані у постійне користування Національному парку, визначено, зокрема, Пістинське лісництво - 503 га, а у перелік землекористувачів, землі яких мають бути включені до складу Національного парку без вилучення - 1012 га земель Пістинського лісництва.

Крім того, Національним природним парком «Гуцульщина» виготовлено проект організації території парку та Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №440 від 05 жовтня 2010 року «Про затвердження Проекту організації території національного природного парку «Гуцульщина», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та обєктів» затверджено цей проект.

01 грудня 2011 року Пістинська сільська рада (Замовник) та ДП УДНДІПМ «Діпромісто» (Виконавець) уклали договір № 652-11-188 на розроблення проекту генерального плану с. Пістинь. На виконання умов цього договору виконавець виконав та передав замовнику проект генерального плану с. Пістинь для професійного обговорення та розгляду на архітектурно-містобудівній раді, а також для проведення громадських слухань щодо врегулювання громадських інтересів.

Листом від 13 липня 2012 року №01-3/438 ДП Кутське лісове господарство повідомляло сільського голову с.Пістинь ОСОБА_6 про те, що 605 га земель лісового фонду, які плануються включити в межі села, 546 га в 2002 році було передано під охорону Національного парку згідно з актом приймання-передачі від 23 серпня 2002 року (затвердженого 20 вересня 2002 року). Незважаючи на те, що 546 га земель рахуються за ДП Кутське лісове господарство, рекомендовано врегулювати це питання також з Національним парком.

Згідно з витягом з протоколу №4 від 26 грудня 2012 року на засіданні архітектурно-містобудівної ради Івано-Франківською обласною державною адміністрацією щодо розгляду генерального плану с.Пістинь вирішено розроблений генеральний план с.Пістинь прийняти за основу, доопрацювати наступне: розробити розділ інженерно-технічних заходів цивільного захисту (цивільної оборони) та узгодити їх з Територіальним управлінням МНС у Івано-Франківській області; відповідно до зауважень служби пожежної безпеки передбачити пірси відповідно до діючих норм та місця підїзду до них; враховуючи пропозиції обласної служби по меліорації і водному господарству скорегувати ширину водоохоронної слуги річок і струмків у межах сформованої містобудівної ситуації відповідно до ст.88 Водного Кодексу України та ст.61 Земельного Кодексу України; при наявності відповідних матеріалів визначитися з територіями, які заплановані НПП «Гуцульщина» та нанести їх на картографічні матеріали; передбачити перспективний розвиток території, що прилягає до «Садиби Миколая» для відпочинково-рекреаційного призначення. Також зазначено, що після доопрацювання вказаних питань рекомендовано направити цей генлан на затвердження на чергову сесію Пістинської сільської ради.

19 грудня 2012 року Івано-Франківське обласне управління водних ресурсів, розглянувши звернення управління містобудування та архітектури облдержадміністрації від 27 листопада 2012 року №73/01-55 про розгляд містобудівної документації с.Пістинь, підготувало зауваження до генплану розробленого в 2012 році.

27 грудня 2012 року Управління Держтехногенбезпеки в Івано-Франківській області розглянувши матеріали генплану с.Пістинь розроблені Діпромістом, зазначило про необхідність внесення корективів.

20 грудня 2012 року Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства повідомило Управління містобудування та архітектури облдержадміністрації про те, що в отриманих матеріалах відсутній генеральний план с.Пістинь; крім того, в пояснювальній записці відсутня інформація про землі лісового фонду, які входять у межі села та що карту-схему генплану необхідно погодити з Національним парком. Генеральний план буде погоджено після доопрацювання.

У відповіді НПП «Гуцульщина» від 05 квітня 2013 року, адресованій Діпромісто щодо надання інституту погоджених проектних графічних матеріалів зазначено, що при прийомі передачі лісового фонду від Кутського держлісгоспу до Національного парку в постійне користування передано квартали 6,7,8,11,12,13,14 Косівського лісництва Кутського держлісгоспу, які частково чи повністю відносяться до Пістинської сільської ради, але знаходяться за межами населеного пункту і є територією ПЗФ України, а тому Національний парк не може погодитись на включення територій природно-заповідного фонду Національного парку в генплан забудови с.Пістинь.

Розпорядженнями Кабміну від 27 березня 2013 року та №495-р від 03 липня 2013 року надано НПП «Гуцульщина» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 116 га та відведення земельних ділянок загальною площею 6674 га (землі державного значення лісогосподарського призначення (ліси), що перебувають у постійному користуванні ДП Кутське лісове господарство, що знаходяться на території Косівського району Івано-Франківської області, з подальшим наданням їх парку у постійне користування для забезпечення його функціонування).

Рішенням Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року затверджено генеральний план забудови с.Пістинь, згідно з яким в межі населеного пункту включено додаткову територію - 1315,4 га.; існуюча площа села - 1087,4 га.; проектна площа села - 2402,8 га.

Крім того, 22 липня 2013 року Діпромісто повторно звернулося до Національного парку та начальника Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області з проханням надати графічні матеріали меж природно-заповідного фонду на території Пістинської сільради для дачі остаточного проекту генерального плану с.Пістинь та одночасно повідомило, що у разі їх ненадання Діпромісто не зможе відобразити в генплані відповідні території Національного парку.

Діпромісто №7/679 листом від 08 жовтня 2013 року проінформувало Івано-Франківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері про те, що за результатом розгляду проекту генерального плану с.Пістинь архітектурно-містобудівна рада облдержадміністрації на своєму засіданні вирішила доопрацювати цю містобудівну документацію, а тому робота щодо розроблення генерального плану с.Пістинь призупинена до узгодження та надання всіх пропозицій громадськості та визначення державних інтересів для урахування їх під час розроблення генерального плану.

19 грудня 2013 року, тобто після затвердження Радою генерального плану села, Діпромісто листом №7/848 направило Пістинській сільській раді для повторного розгляду доопрацьований генеральний план (основне креслення) с.Пістинь.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при його прийнятті не дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, не враховано положень ст.7 Закону України Про природно-заповідний фонд України та включено до складу населеного пункту Пістинь земельні ділянки, що відносяться до земель природно-заповідного фонду, передбачених для створення національного природного парку «Гуцульщина», без відповідного погодження з останнім, а також не враховано зауважень архітектурно-містобудівної ради Івано-Франківської облдержадміністрації і не дотримана Пістинською сільською радою процедура отримання погодження від компетентних органів перед затвердженням генерального плану.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до ч.1,2 ст.17 цього Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Ч.6 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Згідно з п.3 ч.7 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк, зокрема, звертаються до обласної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення), центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (для міст Києва та Севастополя), щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту.

Відповідно до класифікації територій та об'єктів природно-заповідного фонду України, що наведена у ст.3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до природно-заповідного фонду України належать, зокрема: природні території та об'єкти: природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища.

Згідно з ст.20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та обєктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та обєктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.

До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

Ст.43 ЗК України передбачає, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та обєктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та обєктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст.44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та обєкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, памятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені обєкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

Ст.45 ЗК України передбачає, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Таким чином, землі природно-заповідного фонду можуть перебувати, зокрема, в комунальній власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що включення таких земель до складу населеного пункту шляхом розроблення його генерального плану потребує відповідного погодження з їх власниками, землекористувачами згідно з наділеними законом повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та обєктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та обєктів природно-заповідного фонду в натурі, їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та обєктів природно-заповідного фонду.

При цьому, не встановлення таких меж не свідчить про відсутність на місцевості території та обєктів природно-заповідного фонду, оскільки межі територій та обєктів природно-заповідного фонду визначаються шляхом встановлення меж в натурі на місцевості, зокрема, відповідно до проектів створення територій та обєктів природно-заповідного фонду.

Скеровуючи справу на новий розгляд в суд першої інстанції, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі зазначив, що для правильного вирішення спору необхідно дослідити на підставі яких доказів суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що земельні ділянки, включені відповідачем до складу населеного пункту Пістинь, відносяться до земель природно-заповідного фонду та належать НПП «Гуцульщина». Тобто, судами не досліджено проект створення НПП «Гуцульщина», який може підтвердити або спростувати належність спірних земельних ділянок НПП «Гуцульщина» за відсутності в останнього правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Відтак, судами не встановлено чи правомірно включено земельну ділянку до складу населеного пункту Пістинь за відсутності відповідного погодження з боку НПП «Гуцульщина». Також судом касаційної інстанції вказано, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України.

Згідно з вимогами ч.5 ст.227 КАС України при новому розгляді справи такі вказівки є обовязковими при розгляді справи.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Судом першої інстанції досліджено та оглянуто судом апеляційної інстанції в судовому засіданні проект №652-11-188 Генеральний план с.Пістинь Косівського району Івано-Франківської області (пояснювальна записка, графічні матеріали), планшети лісовпорядкування, Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України «Про затвердження Проекту організації території національного природного парку «Гуцульщина», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об'єктів» від 05 жовтня 2010 року № 440, яким затверджено відповідний проект організації території НПП «Гуцульщина», а також вказаний проект створення НПП «Гуцульщина» від 1999 року, та встановлено, що до меж населеного пункту с.Пістинь включено додаткову територію, площею 1315, 4 га, до якої належить 546 га земель державного лісового фонду, які проектом створення НПП «Гуцульщина» передбачено для відведення під землі природно-заповідного фонду цього природного парку.

Судом встановлено, що у НПП «Гуцульщина» відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, доказів протилежного не надано ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при визначенні належності земельних ділянок до меж територій та обєктів природно-заповідного фонду необхідно застосовувати приписи ч.4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», якими передбачено, що до встановлення меж територій та обєктів природно-заповідного фонду в натурі, їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та обєктів природно-заповідного фонду.

Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що земельні ділянки, включені оскаржуваним рішення до складу с.Пістинь, відносяться до земель природно-заповідного фонду, передбачених для створення НПП «Гуцульщина», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що таке включення потребує відповідного погодження з їх власниками, землекористувачами згідно з наділеними законом повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками, зокрема, у спірних правовідносинах шляхом погодження графічних матеріалів генерального плану з боку НПП «Гуцульщина», оскільки включення земельних ділянок до складу с. Пістинь за відсутності відповідного погодження з боку НПП «Гуцульщина» є протиправним.

Ст.12 Закону України «Про основи містобудування» передбачає, що до компетенції сільських рад у сфері містобудування на відповідній території віднесено затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території-детальних планів територій.

Відповідно до п.5.5 Типового положення про архітектурно-містобудівні ради, затверджене наказом Мінрегіонбуду від 07 липня 2011 року №108, Уповноважений орган містобудування та архітектури, при якому функціонує Рада, за 20 робочих днів до розгляду на засіданні Ради проекту містобудівної документації письмово інформує про дату та місце такого розгляду органи державної влади, які відповідно до закону мають повноваження щодо розгляду проекту містобудівної документації, та забезпечує можливість ознайомлення з її розділами (за відповідним напрямом). За результатами розгляду зазначені органи подають уповноваженому органові містобудування та архітектури свої висновки. Письмові висновки додаються до матеріалів засідання Ради.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду проекту генерального плану с.Пістинь, архітектурно-містобудівна рада Івано-Франківської облдержадміністрації вирішила розроблений генеральний план с.Пістинь Косівського району прийняти за основу та рекомендувати Діпромісту доопрацювати ряд зауважень та пропозицій, що підтверджується витягом з протоколу №4 від 26 грудня 2012 року.

Разом з тим, у рішенні Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 16 липня 2013 року Про затвердження генерального плану вказані зауваження та пропозиції не враховані.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення Пістинська сільська рада діяла не у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване рішення Пістинської сільської ради прийняте неправомірно, оскільки не дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, не враховано положень ст.7 Закону України Про природно-заповідний фонд України, зауважень архітектурно-містобудівної ради Івано-Франківської облдержадміністрації, також Пістинською сільською радою не дотримана процедура отримання погодження від компетентних органів перед затвердженням генерального плану, що є підставою для скасування такого рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, оскільки такі є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотитів.

При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і "Москаль проти ОСОБА_2" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає, що відповідачем у цьому випадку не дотримано цей принцип, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року у справі № 347/3085/13-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлено 02 жовтня 2017 року.