Справа № 760/17111/17
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/2187/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні її з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов»язати відповідача з 03 серпня 2017 року перевести її з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції 1993 року в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження пенсії за віком відповідно до довідки №41613/10 від 31 липня 2017 року;

- зобов»язати відповідача з 03 серпня 2017 року нарахувати та виплатити їй пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції 1993 року в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження розміру пенсії відповідно до довідки №41613/10 від 31 липня 2017 року «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця «врахувати заробітну плату за період з 01 травня 2016 року по 31 липня 2017 року підряд перед зверненням за пенсією з урахуванням окладу, рангу, надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність, премії, допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, компенсації за невикористану відпустку.

Посилається в позові на те, що перебуває на обліку в Правобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з грудня 2016 року отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

03 серпня 2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження розмірі пенсії відповідно до довідки №41613/10 від 31 липня 2017 року, оскільки стаж її роботи на державній службі на момент звернення з відповідною заявою становив 38 років.

Листом відповідача № 44914/07 від 11 серпня 2017 року в задоволенні її заяви було відмовлено з посиланням на п. 5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-V-ІІІ, відповідно до яких з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином, на думку відповідача, пенсія державним службовцям на підставі Закону України «Про державну службу» не призначається та не перераховується.

Крім того, відповідач повідомив, що Закон України «Про державну службу» №3723-XІІ в редакції 1993 року втратив чинність, оскільки набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VІІ від 10 грудня 2015 року, згідно з яким призначення пенсії по інвалідності не передбачено.

Вважає дії відповідача неправомірними, такими, що порушують її право на соціальний захист і просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 05 вересня 2017 року по справі відкрито скорочене провадження.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

21 вересня 2017 року на адресу суду відповідач подав заперечення, якими проти позову заперечує.

Посилається на те, що позивач не має права на переведення з одного виду пенсії на іншу відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», яким, у зв»язку з неприйняттям до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсії, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначені, в тому числі відповідно до Закону України « Про державну службу, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Порядок призначення пенсій державним службовцям визначено Законом України « Про державну службу», частиною 6 ст.33 якого перелічено види надбавок, які встановлюються державним службовцям.

У довідці, наданій позивачем до суду, про складові заробітної плати, відповідна графа має назву « інші виплати», а не « інші надбавки», а інші виплати даною нормою закону не передбачені і не є складовою заробітної плати.

Крім того, на даний час пенсії державних службовців нараховуються в розмірі 60% заробітної плати, а тому підстави для переведення позивача з одного виду пенсії на інший із застосуванням 90 відсотків заробітної плати відсутні.

Зазначив також, що призначення пенсії по інвалідності державному службовцю передбачалося ст.37 Закону України « Про державну службу» в редакціїї від 10 грудня 1993 року № 3723- ХП, який втратив чинність у зв»язку з прийняттям нового Закону, який не містить норми про призначення пенсії державним службовцям по інвалідності.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного.

З відомостей, які зазначені в трудовій книжці позивачки, встановлено, що позивачка, починаючи з березня 1994 року по 31 липня 2017 року перебувала на державній службі, займала посади державної служби в Відділі соціального забезпечення районного виконавчого комітету м. Києва, Солом»янському (Залізничному) районному управлінні Київського міського управління Пенсійного фонду України, Управлінні Пенсійного фонду в Солом»янському районі м. Києва та Правобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві.

20 грудня 2016 року позивачці встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання.

З грудня 2016 року позивачка перебуває на обліку в Правобережному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідністю в розмірі пенсії за віком, яка призначена на підставі Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

03 вересня 2017 року позивачка звернувся до відповідача з заявою про переведення її з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження розмірі пенсії, до якої надала довідки про складові заробітної плати призначення пенсії державного службовця №41613/10 від 31 липня 2017 року.

/а.с. 11 - 14; 18 /

Згідно з довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця Правобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві №41613/10 від 31 липня 2017 року стаж роботи позивачки в органах державної влади станом на 31 липня 2017 року становить понад 38 років.

Загальний розмір нарахованої надбавки за інтенсивність праці становить 31 985, 01 гр., премії місячні - 27 362, 77 гр., інші виплати (матеріальна допомога, премії, нараховані за період, що перевищує календарний місяць) - 42 330,04 гр. та інші виплати 25 934, 36 гр.)

/а.с. 15; 17/

Листом Правобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві від 11 серпня 2017 року №44914/07 позивачці відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідністю відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження розміру пенсії, з посиланням на п. 5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-V-ІІІ, відповідно до яких з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Крім того, відповідач повідомив, що Закон України «Про державну службу» №3723 в редакції 1993 року втратив чинність та набрав чинність Закон України «Про державну службу» №889-VІІ від 10 грудня 2015 року згідно з яким, призначення пенсії по інвалідності не передбачено, а тому відсутні підстави для здійснення такого переведення.

/а.с.19-21/

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статтею9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, інвалідністю, у зв'язку з втратою годувальника), або за різними Законами, що регулюють питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян - науковців, державних службовців, військовослужбовців та інших, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889- VIII.

Відповідно до статті 90 зазначеного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» в редакції №3723-XІІ від 16 грудня 1993 року ( в редакції на момент виникнення права на отримання соціального забезпечення) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ), особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв'язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є інвалідом, якій з 20 грудня 2016 року встановлено ІІ групу інвалідності та яка має більше 10 років стажу державної служби на посадах в органах державної влади.

Питання переведення з одного виду пенсії на іншу врегульовано частиною третьою статтею 45 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», згідно якої переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до статті7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, правовідносини щодо пенсійного забезпечення особи виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, з точки зору закону позивачка набула право на отримання пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону України «Про державну службу» в редакції №3723-XІІ від 16 грудня 1993 року.

Згідно частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Положення Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У статті 22 Конституції України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї постанови від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституції України і чинними законами прав і свобод.

Застосувавши до позивача Закон України №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року відповідач фактично звузив соціальні гарантії на достатній рівень матеріального забезпечення (за віком), які полягають у можливості перераховувати призначену пенсію.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

Окрім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Будченко проти України» (заява №38677/06) зазначив (п.п.38-40) про те, що відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право особи за ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відсутність механізму реалізації права на перехід пенсії є втручанням у визначений майновий інтерес цього державного службовця за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Отже, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки із заробітної плати позивача роботодавцями за весь час її трудової діяльності утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тому дії відповідача (відмова у перерахунку пенсії) є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією, у обґрунтованому розмірі).

Зі змісту ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави», а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Конституційний суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Звертаючись до суду, позивачка просить поновити її порушене право та зобов»язати відповідача перевести з одного виду соціального забезпечення на інший та нарахувати (виплатити) пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції №3723-XІІ від 16 грудня 1993 року з моменту звернення до відповідача з відповідною заявою, а саме з 03 серпня 2017 року.

Враховуючи, що позивачка звернулася до відповідача за переведенням з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» (№3723-XІІ в редакції від 1993 року), її права підлягаю поновленню саме з цього часу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності підстав відмови в переведенні позивачки з одного виду пенсії на інший, а тому вимоги останньої підлягають задоволенню.

Приведені представником відповідача заперечення, з врахуванням викладеного вище, не можуть бути прийняті до уваги.

Судові витрати в розмірі 1920, 00 гр. відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 19, 22, 58 Конституції України, Законом України «Про державну службу», постановою КМУ №292 від 06 квітня 2016 року «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 94, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 244-2, 244-4, 254 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним дії Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження розміру пенсії.

Зобов»язати Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 03 серпня 2017 року перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XІІ в редакції від 1993 року в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження пенсії за віком відповідно до довідок Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №41613/10 від 31 липня 2017 року.

Зобов»язати Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києвіз 03 серпня 2017 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-XІІ в редакції від 1993 року в розмірі 90% від заробітної плати без обмеження розміру пенсії відповідно до довідок Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №41613/10 від 31 липня 2017 року « Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця» з врахуванням заробітної плати за період з 01 травня 2016 року по 31 липня 2017 року підряд перед зверненням за пенсією з урахуванням окладу, рангу, надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність, премії, допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, компенсації за невикористану відпустку.

Стягнути з Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь держави 1920, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Суддя