Справа № 522/17268/16-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/17268/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:
13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію за період з 01 травня 2014 року по 13 квітня 2015 року.

Ухвалою від 25.10.2016 року адміністративний позов був залишений без розгляду (а.с. 20-21), проте зазначена ухвала в подальшому скасована ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 р. (а.с. 39), з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою від 04 квітня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Приморський районний суд м. Одеси відмовив у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити його адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки приписи ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на нього не поширюються оскільки з військової служби він звільнений у 2010 році та з 2010 року отримує пенсію.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких з посиланням на правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Зокрема Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилається на правильність висновків суду першої інстанції щодо призначення позивачу пенсії з 13.04.2015 року, оскільки подання про призначення пенсії подано Одеським обласним військовим комісаріатом до ГУПФУ в Одеській області 13.04.2016 року, що відповідає приписам частини 3 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що позивач є пенсіонером Міністерства оборони України.

Згідно відповіді Калінінградського обласного військового комісаріату за вих. №725 від 05.02.2014 року, в зв`язку з проживанням позивача на території України, нарахування пенсії на території Російської Федерації припинено з 01 травня 2014 року. Пенсійна справа надіслана Калінінградським обласним військовим комісаріатом листом від 27.01.2015 р. 2ПК- 75729/22, та отримана Одеським обласним військовим комісаріатом в березні 2016 року.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Одеським обласним військовим комісаріатом подання про призначення пенсії надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області 13.04.2016 року, та відповідно пенсія за вислугу років призначена позивачу з 13.04.2015 року.

26 травня 2016 року, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, з проханням нарахувати та виплатити належну йому пенсію за період з 01 травня 2014 року по 13 квітня 2015 року, проте листом від 08 червня 2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило у задоволені заяви позивача, з посиланням на відсутність підстав для призначення пенсії з більш раннього періоду.

Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 3 КАС України, ст. 1 Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав» від 15.05.1992 року, ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки Одеським обласним військовим комісаріатом подання про призначення пенсії надано відповідачу у справі 13.04.2016 року, внаслідок чого пенсія за вислугу років призначена з 13.04.2015, року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання дій чи бездіяльності відповідача протиправними.

З посиланням на приписи ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 9, ст. 159 КАС України, враховуючи встановлені обставини, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явились, апелянт надав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, є пенсіонером Міністерства оборони України, з 13 квітня 2015 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зазначені обставини сторонами у справі не оспорюються.

Також сторонами у справі не оспорюється той факт, що ОСОБА_1 до 01 травня 2014 року отримував пенсію як військовослужбовець, за вислугу років, на території Російської Федерації.

Пенсійна справа апелянта перебувала в Калінінградському обласному військовому комісаріаті до якого апелянт звернувся 05.02.2014 року із заявою про зупинення нарахування та виплати військової пенсії, у зв`язку з постійним проживання на території України, що передбачено статтею 1 Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав» від 15.05.1992 року

15 квітня 2014 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 направлений лист Калінінградського обласного військового комісаріату № Ц/ЦСО/1142 (а.с. 9), в якому повідомлено, що апелянту з 01.05.2014 року зупинена виплата пенсії у зв`язку з проживанням на території України, а також зазначено про неможливість направлення пенсійної справи у зв`язку з вказівками вищестоящих органів про зупинення відправки військової кореспонденції організаціям, військовим частинам до особливої вказівки, які розташовані на території України.

Листом від 28 січня 2015 року № Ц/ЦСО/257 Калінінградський обласний військовий комісаріат повідомив апелянта про те, що його пенсійна справа направлена до Одеського обласного військового комісаріату відповідно до запиту № 725 від 05.02.2014 року (а.с. 8).

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.06.2016 року № 682/Д-11 (а.с. 7), пенсійна справа направлена Калінінградським обласним військовим комісаріатом на адресу Одеського обласного військового комісаріату 27 січня 2015 року. Також у цьому листі зазначено, що подання про призначення пенсії Одеський облавний військовий комісаріат надав до пенсійного органу 13 квітня 2016 року, а тому з урахуванням приписів ч. 3 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія апелянту призначена за минулий час, але не більше як за 12 місяців перед зверненням за пенсією, тобто з 13 квітня 2015 року.

Суд першої інстанції погодився із застосуванням пенсійним органом приписів ч. 3 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Проте апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Звернення за призначенням пенсій) заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Строки призначення пенсій) пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Апеляційний суд зазначає, що на спірні правовідносини також поширює свою дію Угода про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється відповідно до законодавства держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співджружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року призначення пенсії громадянам держав-учасників цієї Угоди здійснюється за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових підставах та за вислугу років, громадянам держав-учасників цієї Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час набрання законної сили цією Угодою.

Обрахування пенсій здійснюється із заробітку (доходу) за час роботи, який зарахований до трудового стажу.

У разі якщо в державах - учасниках цієї Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційного курсу на час призначення пенсії.

Відповідно до ст. 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, при переселенні пенсіонеру в межах держав-учасників цієї Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Розмір пенсії переглядається у відповідності до законодавства держав-учасників цієї Угоди за новим місцем проживання пенсіонера, з дотриманням вимог, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Правовий аналіз зазначених норм надає можливість апеляційному суду дійти висновку, що після переїзду апелянта з Російської Федерації на постійне проживання на Україну, припиняється виплата пенсії апелянту (за вислугу років), оскільки такий вид пенсії передбачений законодавством України.

При цьому призначення пенсії в Україні здійснюється апелянту з часу надіслання документів (пенсійної справи) на підставі якої Одеський обласний військовий комісаріат надає до пенсійного органу відповідне подання.

Як підтверджено матеріалами справи (а.с. 7) та не заперечується пенсійним органом, пенсійна справа апелянта направлена 27 січня 2015 року Калінінградським обласним військовим комісаріатом на адресу Одеського обласного військового комісаріату, у зв`язку з чим, відповідно до норм частини 1 статті 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є датою звернення за призначенням пенсії, оскільки у правовідносинах, які виникли між апелянтом та відповідачем не передбачено особисте звернення апелянта до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як особі, якій такий вид пенсії був призначений, виплачувався в іншій державі, та виплата якої припинена Російською Федерацією у зв`язку з постійним проживанням апелянта на території України.

Таким чином, оскільки днем звернення за призначенням пенсії є 27 січня 2015 року, враховуючи положення ч. 3 ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та те, що виплата пенсії в іншій державі припинена з 01.05.2014 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було зобов`язано призначити апелянту пенсію за вислугу років саме з 01 травня 2014 року.

Апеляційний суд встановив, що відмова пенсійного органу, викладена у листі № 682/Д-11 від 08.06.2016 року, щодо відсутності підстав для призначення пенсії за вислугу років з більш ранішого періоду - з 01.05.2014 року, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Порушені права апелянта мають бути відновлені шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити апелянту пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за період з 01 травня 2014 року по 12 квітня 2015 року.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена постанова скасована та ухвалена нова постанова про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України понесені апелянтом судові витрати у загальному розмірі 1929,20 грн., а саме судовий збір сплачений при зверненні до суду першої інстанції 551,20 грн. (а.с. 2), судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 25.10.2016 року в сумі 606,32 грн. та 771,68 грн. (а.с. 27, 36), що становить 1378 грн., розподіл якого не проведений при задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 (а.с. 39), мають бути стягнуті з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 94, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за період з 01 травня 2014 року по 12 квітня 2015 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 2098785, місцезнаходження 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) судові витрати в розмірі 1929,20 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 20 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець