Справа № 806/871/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 вересня 2017 року м. Київ К/800/31574/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України про нарахування та виплату позивачу вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, зобов'язання Державної судової адміністрації України перерахувати кошти, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачці вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в сумі 217500 грн.

Судами встановлено, що наказом управління юстиції Житомирської області від 05 травня 1995 року № 155 на підставі рішення сесії Житомирської обласної ради народних депутатів від 25 квітня 1995 року, у зв'язку з обранням суддею, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Бердичівського міського суду з 03 травня 1995 року.

Постановою Верховної Ради України від 02 березня 2000 року № 1499-III ОСОБА_1 обрана суддею безстроково.

Указом Президента України від 23 березня 2004 року № 358/2004 суддю Бердичівського міського суду Житомирської області Потапову Т.М. переведено на роботу до новоутвореного Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. До штату Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області на посаду судді позивач зарахована на підставі наказу № 67.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VІІІ відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.

Згідно із статтею 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та наказом заступника голови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2016 року № 114-К позивача звільнено із займаної посади судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у зв'язку з відставкою з 15 вересня 2016 року.

У грудні 2016 року позивач звернулася до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області із заявою про нарахування і виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, оскільки при звільненні з нею проведений розрахунок не у повному обсязі, як це передбачено статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 201 року № 2453-VI.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області листом від 30 січня 2017 року № 209/17-вих повідомило ОСОБА_1, що вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат в сумі 217500,00 грн не нараховувалась та не виплачувалась відповідно до Закону України "По судоустрій і статус суддів", який діяв на момент її звільнення.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що відсутні підстави для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки на час звільнення позивача ця допомога не передбачалась чинним законодавством.

Однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку (пункт 9 частини 5 статті 126 Конституції України

Статтею 43 Закону України "Про статус суддів", який втратив чинність 01 січня 2011 року, було визначено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Частиною 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), у редакції Закону № 887-VII від 14 березня 2014 року, яка набрала чинності 19 березня 2014 року, встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Тобто виплата судді вихідної допомоги законом пов'язувалася із певною подією - виходом у відставку.

Водночас, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), внесено зміни до Закону № 2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII).

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом № 1166-VII зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08 вересня 2016 року).

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове судове судове рішення про задоволення позову. Касаційну скаргу мотивовано тим, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166 -VII на позивача не поширюється тому, що не має зворотньої сили, оскільки звужує зміст та обсяг існуючих прав та позбавляє вже набутого нею права на отримання вихідної допомоги.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак