Справа № 826/9939/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9939/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Тищенко Н.В., за участі представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Обушевської З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

30.06.2016р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2016 №895-1305.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення відповідача є протиправним, оскільки за позивачем не зареєстровано право власності на земельну ділянку, що підтверджено довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отже, не зобов'язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2017 р. у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що хоча за позивачем не зареєстровано право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, проте, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, у позивача все ж виник обов'язок зі сплати земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2017 р. як таку що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у позивача на праві власності чи у користуванні немає земельних ділянок, отже без відповідного розрахунку не може і не знає в якому розмірі зобов'язаний сплачувати податок.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 31.03.2008 р. є власником нежилого приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 137,20 кв.м. (а.с.33).

Вказане також підтверджено реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 04.04.2008 №002634 (а.с.32).

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016 №895-1305, яким позивачу визначено земельний податок з фізичних осіб у сумі 19059,13 грн. (а.с.9).

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.67 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 14.1.72 та п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з п.п. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За змістом п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно п. 274.1 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України).

Згідно положень п. 286.5 ст. 286 Податкового Кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Крім того, пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначає, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежилого приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 137,20 кв.м., і вказане право зареєстровано у встановленому законом порядку. Проте, позивач у встановленому порядку не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним його на праві власності нежилим приміщенням, таким чином, обов'язок щодо сплати земельного податку виник у позивача з моменту реєстрації права власності не нерухоме майно.

Апелянт не надав докази щодо спростування вищенаведених обставин чи наявності причин бути звільненим від сплати податку.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскілки відповідач довів правомірність прийнятого рішення та обов'язок позивача сплатити визначений йому земельний податок з фізичних осіб у сумі 19059,13 грн.

Доводи апелянта, що він не розуміє як визначається земельний податок також на думку колегії суддів не заслуговує уваги, оскільки позивач оскаржив в судовому порядку спірне рішення відповідача з позиції не згоди сплачувати вказаний податок оскільки не є власником земельної ділянки, а не с позиції не згоди з розрахунком податкового зобов'язання. Частиною 1 ст.51 КАС України визначається час коли позивач має право змінити підстави позову, а саме до початку судового розгляду справи по суті.

Таким чином, обставини встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом апелянтом не спростовано, внаслідок чого, всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 29.09.2017 р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.