Справа № 807/918/16
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 року м. Ужгород№ 807/918/16
Закарпатський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді Шешеня О.М.;

Суддів: Гаврилко С.Є., Рейті С.І.;

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача 1: Національна поліція України, представник - ОСОБА_2;

відповідача 2: Головне управління Національної поліції у Закарпатській області, представник - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання протиправним, скасування рішення, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національної поліції України (далі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним рішення відповідача 2 в частині виключення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестації, визнання протиправними дії відповідача 1 щодо проведення атестування позивача, визнання протиправним та скасувати рішення атестаційної комісії з відповідача 2 від 11.07.2016 р. про звільнення позивача із займаної посади заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

21.12.2016 року позивач надіслав до суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 2 за №125 о/с від 01.08.2016 року щодо звільнення зі служби в поліції позивача заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, поновити позивача на раніше займаній посаді та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу (а.с. 91).

В судовому засіданні позивач підтримав уточнений позов та просив задовольнити уточнені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Так, наказом відповідача 2 від 07.11.2015 року позивача було прийнято в порядку переатестування на посаду заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції відповідача 2. За результатами атестування, атестаційною комісією №8 відповідача 2 було прийнято рішення про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Таким чином, наказом відповідача 2 за №125 о/с від 01.08.2016 року, відповідно до ст.77 Закону України "Про національну поліцію" позивача звільнено зі служби в поліції за п. 5 (через службову невідповідність). Таким чином, позивач просив уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник відповідача 1 та представник відповідача 2 заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, вказавши на те, що відповідач 1 і відповідач 2 діяли в межах наданих повноважень та в спосіб визначений законодавством України, таким чином, просив відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом відповідача 2 за № 20 о/с від 07.11.2015 року «По особовому складу» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» призначено тих, що прибули з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування, а саме: призначено позивача на посаду заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції відповідача 2, присвоївши йому спеціальне звання старший лейтенант поліції (а.с. 145).

Разом з тим, 04.07.2016 року згідно наказу за №669 відповідача 2 позивача було відряджено до м. Львова у зв'язку з проведенням атестаційного атестування (а.с. 14).

Наказом відповідача 2 за №668 від 04.07.2016 року було затверджено персональний склад атестаційної комісії №4, 5, 6, 7 відповідача 2 та створено атестаційну комісію № 8 відповідача 2 та затверджено її персональний склад (а.с. 148).

Судом встановлено, що позивачем було пройдено тестування на загальні здібності та навички, за результатами якого він набрав 12 балів та тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) за результатами якого він набрав 13 балів (а.с. 48, 151-153).

У відповідності до атестаційного листа за висновком т.в.о. начальника Тячівського відділу поліції відповідача 2 ОСОБА_3 від 31.04.2016 року зазначено, що позивач займаній посаді відповідає (а.с. 17), проте за результатами атестування (висновок атестаційної комісії) від 11.07.2016 року, позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (а.с. 17).

Згідно з протоколом Атестаційної комісії № 8 відповідача 2 за №15.00007953.0034553 від 11.07.2016 року на засіданні даної комісії були присутні голова комісії, секретар та чотири члени комісії, якими під час проведення атестації було досліджено атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади", інформацію з відкритих джерел (а.с. 19-20).

В протоколі Атестаційної комісії № 8 відповідача 2 за №15.00007953.0034553 від 11.07.2016 року також зазначено, що членами комісії були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності позивача (а.с. 19-20).

Так, за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення головою Атестаційної комісії № 8 відповідача 2 було поставлено на голосування рішення, щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення останнього зі служби через службову невідповідність, зокрема за результатами голосування 6 - "за" та 0 - "проти" (а.с. 19).

Відтак, наказом відповідача 2 за № 125 о/с від 01.08.2016 року відповідно до ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" позивача звільнено зі служби в поліції за п. 5 (через службову невідповідність) з посади заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції відповідача 2, з 01 серпня 2016 року, на підставі висновку атестаційної комісії від 11.07.2016 року (а.с. 156).

Згідно ч.2 ст.3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень (крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п.2 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України Про Національну поліцію № 580 - VIII (далі Закон України №580 ), який згідно з п. 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону набирав чинності з 07 листопада 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України №580 Національна поліція України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно до ст. 3 Закону України №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 Закону України №580 атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України №580 атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналогічні норми в частині підстав для атестування містить також Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465 (далі Інструкція № 1465), зокрема п. 3 розділу І.

Зазначений перелік випадків атестування поліцейських є вичерпним. Інших випадків проведення атестації поліцейських Законом України №580 не передбачено.

Зокрема, відповідачем 1 та відповідачем 2 не було надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для проведення атестації відносно позивача.

Разом з тим, суд зазначає, що мета проведення атестації та підстави для її проведення не є тотожними поняттями, оскільки мета - це те, що необхідно досягнути проведенням атестування поліцейського, а підстава - це причина або достатній привід для її проведення.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками (ч. 3 ст. 57 Закону України №580).

Так, ч. 4 ст. 57 Закону України №580 встановлено, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України №580 порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

З вище викладеного вбачається, що проведення атестації поліцейського можливе виключно у випадках визначених нормами Закону України №580 та Інструкцією № 1465. Відтак, метою проведення атестації із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей та за наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді. При цьому мають значення фактичні обставини, що мали місце і передували проведенню атестування та звільненню особи через службову невідповідність. Кожна із зазначених підстав для проведення атестування повинна бути пов'язана з певними передумовами. Отже, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність повинно бути зумовлене існуванням реальних мотивів для звільнення, а саме: неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку та правил несення служби тощо.

Разом з тим, відповідно до п. 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №580 працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до п .10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №580 працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Зазначені в даному пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відтак, з аналізу вище вказаних правових норм вбачається, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Разом з тим, суд констатує, що наказом відповідача 2 за № 20 о/с від 07.11.2015 року «По особовому складу» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України №580 позивача було призначено заступником начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції відповідача 2, як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ України в порядку переатестування (а.с. 13).

Згідно до ст. 59 Закону України №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Сл ужбові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

У відповідності до ст. 58 Закону України №580 призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Оскільки, позивача було прийнято на службу до поліції на умовах, визначених п. 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №580 шляхом видання наказу про призначення за його згодою, відтак, він вважається відповідно до статті 58 Закону України №580 призначеним безстроково.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Закону України №580 строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту. Прийняття на службу постійно або тимчасово встановлюється наказом згідно з яким приймається на службу особа.

Так, суд констатує, що норми Закону України №580 не передбачають процедури переатестації та не встановлюють додаткових підстав для атестації поліцейських.

Зокрема, позивач прийнятий на службу в поліцію шляхом видання відповідачем 2 наказу №20 о/с від 07.11.2015 року, про призначення позивача на посаду за його заявою, однак даний наказ не містить умов про проведення конкурсу та тимчасовість призначення на дану посаду (а.с. 13). Таким чином, суд зазначає, що питання про відповідність вимогам до поліцейських було вирішено у момент видання наказу №20 о/с від 07.11.2015 року про прийняття позивача на службу в поліції.

Отже, суд констатує, що індивідуальні підстави, визначені ч. 2 ст. 57 Закону України №580, для атестації позивача у відповідача були відсутні.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 розділу ІІ Інструкції № 1465 у Національній поліції України створюються такі атестаційні комісії: атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України. До повноважень атестаційної комісії органу поліції належить проведення атестування поліцейських відповідних органів поліції.

У відповідності до п. 1 розділу IV Інструкції № 1465 організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають: 1) створення атестаційних комісій; 2) складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню; 3) визначення дати, часу і місця проведення засідання комісії; 4) розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідних органів поліції оголошень про набір до атестаційної комісії; 5) доведення до поліцейських інформації про проведення атестування, у тому числі шляхом розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції інформації про час та місце проведення атестування.

Згідно з п. 11 розділу IV Інструкції № 1465, атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Отже, саме атестаційний лист є основним документом, який розглядається атестаційними комісіями. Зазначене підтверджується також вимогами Інструкції № 1465 щодо осіб, які складають вказані атестаційні листи та до їх змісту.

Відповідно до п. 3 розділу IV Інструкції № 1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники. Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців. Якщо на час складання атестаційного листа керівник не має тримісячного строку спільної служби з поліцейським, який атестується, то такий лист складається заступником керівника або прямим керівником, який має строк спільної служби понад 3 місяці.

У відповідності до п. 4 розділу IV Інструкції № 1465 на поліцейських, які отримали нове призначення з вибуттям з підлеглості попередньому керівнику за три місяці і менше до початку атестування, атестаційні листи складаються за новим місцем служби з урахуванням матеріалів-характеристик, отриманих при прийнятті його на нову посаду та з особових справ.

Відповідно до п. 7 розділу IV Інструкції № 1465 керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 9 розділу IV Інструкції № 1465 прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Згідно атестаційного листа, т.в.о начальника Тячівського відділу поліції відповідача 2 - майором поліції ОСОБА_3 зроблено висновок про те, що позивач займаній посаді відповідає (а.с. 17).

Відповідно до п. 10 розділу IV Інструкції № 1465 з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Згідно з п. 12 розділу IV Інструкції № 1465 за рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять тестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією. Якщо поліцейський, який атестується, не з'явився на співбесіду з атестаційною комісією, то комісія приймає рішення без проведення співбесіди, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії.

У віповідності до п. 16 розділу IV Інструкції № 1465 Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Відповідно до п. 15 розділу IV Інструкції атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно з п. 20 розділу IV Інструкції № 1465 усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Відповідно до п. 21 розділу IV у протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу.

Однак, з аналізу протоколу Атестаційної комісії №8 відповідача 2 ОП №15.00007953.0034553 від 11.07.2016 року вбачається, що Атестаційна комісія діяла з порушенням вимог статті 57 Закону України №580 та пункту 16 розділу IV Інструкції №1465, а саме: не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо. Висновок (рішення) комісії є немотивованим і не підтверджується жодними матеріалами чи доказами, відомості про те, в чому саме проявляється невідповідність позивача займаній посаді, у висновку відсутні та не встановлені в судовому засіданні.

Щодо посилань представника відповідача 1 та відповідача 2 в судовому засіданні на незадовільні результати тестування, як на обставину, що свідчить про службову невідповідність позивача, суд зазначає наступне.

Так, за наслідками тестування позив отримав 12 балів з тестування загальних навичок та 13 балів з тесту на знання законодавчої бази (професійне тестування) (а.с. 17).

Згідно пункту 10 Розділу ІV Інструкції №1465, мінімальний бал за кожен тест складає 25 балів. Однак, у відповідності до положень Інструкції №1465, результати тестування обовязково враховуються, однак вони мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані для атестування.

Оскільки, негативне рішення Атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним та відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття. Разом з тим, негативна оцінка ділових, професійних, особистих якостей позивача, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, що дається Атестаційною комісією №8 відповідача 2 без врахування викладеної в атестаційному листі позитивної характеристики безпосереднього керівника позивача, не може вважатися обґрунтованою.

З огляду на вище вказані обставини справи та враховуючи вимоги чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить висновку щодо необґрунтованості рішення (висновку) Атестаційною комісією №8 відповідача 2 оформленого протоколом ОП №15.00007953.0034553 від 11.07.2016 року.

Таким чином, відповідач 1 та відповідач 2, як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності прийнятого рішення (висновку) Атестаційною комісією №8 відповідача 2 оформленого протоколом ОП №15.00007953.0034553 від 11.07.2016 року.

Оскільки, наказ від 01.08.2016 року № 125 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України №580 було прийнято на підставі рішення (висновку) Атестаційною комісією №8 відповідача 2 оформленого протоколом ОП №15.00007953.0034553 від 11.07.2016 року, отже підлягає скасуванню і даний наказ від 01.08.2016 року № 125 о/с.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Згідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Так, в матеріалах справи наявна довідка Тереблянської сільської ради №591 від 29.05.2017 року (а.с. 139) та копія паспорту позивача ER 385396 від 28.03.2014 року (а.с. 138), які підтверджують, що у період з 06.08.2016 року по 18.12.2016 року позивач перебував за межами митної території України. Виходячи з вище викладеного, суд приходить висновку, про поважність причин пропуску позивачем місячного строку звернення до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

21.12.2016 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у відповідності до якої, також просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 90-91). В судовому засіданні позивач просив суд стягнути з відповідача 2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме: з 02.08.2016 року по день поновлення позивача на роботі згідно рішення суду по суті.

Однак, суд констатує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,але не більше як за один рік.

Таким чином, ч. 2 ст. 235 КЗпП України встановлено часові межі виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: не більше як за один рік.

Середньомісячна заробітна плата позивача, яка обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують місяцю звільнення з роботи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", складає: 5312,50 грн. (із розрахунку згідно ОСОБА_4 відповідача від 23.12.2016 року (а.с. 157), а саме: за червень 2016 року - 5312,50 грн. та за липень 2016 року - 5312,50 грн. ((10625,00 грн. / 2 місяці)).

Середньоденна заробітна плата позивача, згідно наданої відповідачем ОСОБА_4 від 23.12.2016 року (а.с. 157), складає 174,18 грн. (10625,00 грн. / 61 день).

Позивача звільнено з роботи з 01.08.2016 року, згідно наказу відповідача 2 від 01.08.2016 року №125 о/с.

Позивача поновлено на роботі рішенням суду від 03.10.2017 року.

Отже, сума грошового забезпечення, яка підлягає відшкодуванню позивачеві за час вимушеного прогулу за один рік, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України (з 02.08.2016 року по 01.08.2017 року) становить 63 575,82 грн. (174,18 грн. Х 365 днів).

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу слід задовольнити частково, а саме: виплатити позивачеві заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.08.2016 року по 01.08.2017 року в сумі 63 575,82 грн.

При цьому, відповідно до пункту 2, пункту 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, постанова суду в частинах поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції відповідача 2 та виплати заробітної плати за один місяць в сумі - 5312,50 грн. підлягає негайному виконанню.

За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачами, як суб'єктами владних повноважень не спростовані, отже, позов слід задовольнити частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області - задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестування ОСОБА_1 заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

3.Визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) атестаційної комісії №8 Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 11.07.2016 року відносно ОСОБА_1 заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

4.Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №125 о/с від 01.08.2016 року щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

5.Головному управлінню Національної поліції в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ) поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 02.08.2016 року.

6.Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ) виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.08.2016 року по 01.08.2017 року в сумі 63 575,82 (шістдесят три тисячі п'ятсот сімдесят п'ять гривень вісімдесят дві копійки) грн.

7.В решті позовних вимог відмовити.

8.Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 5312,50 (п'ять тисяч триста дванадцять гривень п'ятдесят копійок) підлягає до негайного виконання.

9.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддяОСОБА_5

Судді: С.Є. Гаврилко

ОСОБА_6

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 03.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.10.2017 року.