Справа № 808/3612/16
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/3612/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2017 року

справа № 808/3612/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Пологівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року

у справі №808/3612/16

за позовом Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України

до Пологівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,–

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Пологівська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представники Пологівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області наполягають на доводах та вимогах апеляційної скарги.

Представник Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України у судовому засідання заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Пологівською об’єднаною державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, згідно з наказом від 05 жовтня 2016 року №888, проведено позапланову виїзну документальну перевірку Розівської дослідної станції Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01 липня 2013 року по 30 червня 2016 року, за результатами якої складено акт від 24 жовтня 2016 року №1792/08-15-1400/00496722.

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення підпунктів 14.1.36, 14.1.181, 14.1.191, 14.1.235 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, підпункту «г» пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, статті 199, пункту 200.1 статті 200, пунктів 209.1, 209.7 статті 209 Податкового кодексу України, статті 125 Земельного кодексу України, пункту 1.4 статті 1, пункту 4.1 статті 4 Методичних рекомендацій щодо складання Розрахунку питомої ваги доходу від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки в загальній сумі валового доходу, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 22 жовтня 2009 року №752, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за загальною декларацією на 1601957,00 грн.; завищення податку на додану вартість за спеціальною декларацією, яка підлягає перерахуванню на спеціальний рахунок підприємства на 1575261,00 грн.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 01 січня 2009 року Розівська дослідна станція Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України зареєстрована в якості суб’єкта спеціального режиму оподаткування Пологівською міжрайонною державною податковою інспекцією Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом №200059110 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб’єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, датою початку дії якого є 27 липня 2012 року (т. 1 а.с. 8).

Основним видом діяльності позивача, відповідно до КВЕД є 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. У зв’язку із чим, у перевіряємому періоді позивач подавав до податкового органу дві декларації: Декларацію (спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства) - податкова декларація з податку на додану вартість, яка відображає результати операцій з реалізації сільськогосподарських товарів (послуг); декларацію (загальну) - податкова декларація з податку на додану вартість, яка відображає результати операцій з реалізації несільськогосподарських товарів (послуг).

Для здійснення господарської діяльності позивач має у постійному користуванні землі для ведення сільського господарства згідно державного акту на право постійного користування землею від 05 грудня 1995 року у розмірі 1826,7 га (т. 4 а.с. 235).

Також, в матеріалах справи наявні договори оренди земельних паїв, укладених позивачем з фізичними особами на загальну площу 1023,3846 га (т.1 а с. 144-251, т. 2 а.с. 1-248, т. 3 а.с. 1-241, т. 4 а.с.1-191).

В акті перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено, що у 2013 році на загальну площу 4117,00 га відсутні належним чином укладені договори оренди земельних ділянок на 1109,3877 га; у 2014 році на загальну площу 4124,00 га відсутні належним чином укладені договори оренди земельних ділянок на 912,3619 га; у 2015 році на загальну площу 4515,00 га відсутні належним чином укладені договори оренди земельних ділянок на 985,5389 га (т. 1 а.с. 24-25).

При цьому, контролюючий орган в якості не належно оформлених договорів оренди посилається на відсутність їх реєстрації.

У зв’язку з чим, податковим органом вирахувано, що питома вага земельних ділянок, які використовувались всупереч діючому законодавству згідно відомостей статистичної звітності форми 50-сг за 2013 рік складає 26,94%; питома вага земельних ділянок, які використовувались всупереч діючому законодавству згідно відомостей статистичної звітності форми 50-сг за 2014 рік складає 22,12%; питома вага земельних ділянок, які використовувались всупереч діючому законодавству згідно відомостей статистичної звітності форми 50-сг за 2015 рік складає 21,82 %, а тому сума доходу, отримана підприємством з цих земель повинна відображатись та оподатковуватись підприємством на загальних підставах.

Судом першої інстанції встановлено, що правовідносини, які виникли у спірний період 2013-2015 роки, регулювалися Податковим кодексом України по-різному.

Так, у 2013-2014 роках позивач був платником фіксованого сільськогосподарського податку та платником спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до пункту 209.1 статті 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 209.6 статті 209 Податкового кодексу України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Відповідно до пункту 209.11 статті 209 Податкового кодексу України, якщо суб’єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов’язане визначити податкове зобов’язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку.

При цьому, сільськогосподарськими, відповідно до пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України, вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб’єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

З аналізу наведених норм випливає, що визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критерію щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка має становити не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Єдиними критеріями для віднесення товарів до сільськогосподарських для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є належність цих товарів до певної товарної групи, а також створення цих товарів у процесі діяльності, визначеної пунктом 209.17 статті 209 Податкового кодексу України (які також визначаються за відповідними групами класифікатора видів економічної діяльності).

Якщо товари відповідають визначеним товарним групам та отримані в результаті здійснення діяльності, що відповідає визначеним видам, вони є сільськогосподарськими і повинні враховуватися при визначенні питомої ваги сільськогосподарських товарів для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

В акті перевірки контролюючим органом не заперечується правильності віднесення виробленої продукції до певних товарних груп.

При цьому недотримання питомої ваги щодо реалізації сільськогосподарських товарів є єдиною підставою для застосування до сільськогосподарського товаровиробника правил загального режиму оподаткування податком на додану вартість. В інших випадках, зокрема, в разі недотримання вимог щодо оформлення земельних ділянок, які використовуються при виробництві сільськогосподарських товарів, відсутні підстави для застосування до особи загальних правил оподаткування податком на додану вартість.

Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового статусу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Отже, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок не може бути перешкодою для кваліфікації сільськогосподарських угідь як таких, що знаходяться у користуванні товаровиробника для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

У свою чергу Податковий кодекс України не зводить користування сільськогосподарськими угіддями лише до виникнення права оренди на відповідні земельні ділянки. Відповідно, зареєстрований належним чином договір оренди не може вважатися єдиним обов’язковим документом, що підтверджує правомірність перебування особи у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку. Відтак, дефекти оформлення відповідного договору не можуть впливати на правильність врахування доходів від реалізації продукції рослинництва при розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

З 01 січня 2015 року позивач стає платником єдиного податку 4 групи.

Відповідно до пункту 292.1-1 статті 292-1 Податкового кодексу України об’єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Права власності/користування земельними ділянками повинні бути оформлені та зареєстровані відповідно до законодавства.

Тобто, абзацом 2 пункту 292.1-1 статті 292-1 Податкового кодексу України законодавець висунув вимогу про необхідність оформлення у відповідності до вимог чинного законодавства права користування земельними ділянками.

Разом з тим судом установлено, що норми статті 209 Податкового кодексу України в частині визначення права платника на отримання статусу спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість залишились незмінними.

Зокрема, не змінився порядок визначення сільськогосподарських товарів - пункт 209.7 статті 209 Податкового кодексу України, який не містив прив’язки до «оформлення та реєстрації прав на земельні ділянки».

Більш того, абзац 2 пункту 292.1-1 статті 292-1 Податкового кодексу України виключено на підставі Закону України від 24 грудня 2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,–

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Пологівської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області – залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим