Справа № 806/62/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"25" вересня 2017 р. Справа № 806/62/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Кошиль О.Ю.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" березня 2017 р. у справі за позовом Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа: Філія "Баранівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 15.11.2016 року ,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області та з урахуванням уточнених позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № частині визначення грошових зобов'язань з військового збору в сумі 17981,92 грн. та № від 15.11.2016 року в частині визначення грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 208056,54 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 15.11.2016 року в частині збільшення грошового зобов'язання з військового збору в сумі 17981,92 грн. та № НОМЕР_1 від 15.11.2016 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 185031,41 грн.

Судові витрати Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у вигляді судового збору в сумі 3045,20 грн. відшкодовано за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, звернулась до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються з вимогами ст.127 ПК України, оскільки під час перевірки, за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, окрім іншого, було встановлено, що філією "Баранівський райавтодор" допущені численні порушення строків нарахування, утримання та/або своєчасної сплати (перерахування) податків (податку на доходи фізичних осіб і військового збору), у тому числі як податковим агентом, до та під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 30.09.2016 року по 21.10.2016 року уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена планова виїзна перевірка Філії "Баранівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, про що був складений акт перевірки від 28.10.2016 року.

На підставі акту перевірки від28.10.2016 року контролюючим органом 15.11.2016 року були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

№, відповідно до якого позивачу були збільшені грошові зобов'язання із військового збору шляхом застосування фінансових санкцій в сумі 19885,58 грн. та нарахування пені в сумі 1702,80 грн.;

№, відповідно до якого позивачу були збільшені грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб шляхом застосування фінансових санкцій в сумі 208056,54 грн. та нарахування пені в сумі 15909,08 грн.

Не погоджуючись із даним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, для застосування фінансових санкцій в сумі 208056,54 грн. та нарахування пені в сумі 15909,08 грн. згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 15.11.2016 року №, стали порушення Позивачем вимог пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 та пп."а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України. За допущені Позивачем порушення вимог п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України до Позивача були застосовані фінансові санкції в сумі 23025,14 грн., за порушення вимог п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України - фінансові санкції в сумі 185031,41 грн.

Для застосування фінансових санкцій в сумі 19885,58 грн. та нарахування пені в сумі 1702,80 грн. згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 15.11.2016 року №, стали порушення Позивачем вимог пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 та пп."а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України. За допущені Позивачем порушення вимог п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України до Позивача були застосовані фінансові санкції в сумі 1903,65 грн., за порушення вимог п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України - фінансові санкції в сумі 17981,92 грн.

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи

Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI визначено, що плата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, податковим агентом, або представником платника податку.

Згідно зі пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

У відповідності до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно зі пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Тобто місячний податковий період слід розуміти таким чином, що податкове зобов'язання податковим агентом повинне бути сплачене протягом 30 днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця.

Аналіз наведених положень Кодексу дає підстави для висновку, що податковий агент зобов'язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України по справах № 818/2927/13-а від 24.02.2015 року та № 820/12804/14 від 10.06.2015 року.

Підпунктом 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України передбачено, юридична особа за своїм місцезнаходженням та місцезнаходженням не уповноважених сплачувати податок відокремлених підрозділів, відокремлений підрозділ, який уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податок, за своїм місцезнаходженням одночасно з поданням документів на отримання коштів для виплати належних платникам податку доходів, сплачує (перераховує) суми утриманого податку на відповідні рахунки, відкриті в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, за місцезнаходженням відокремлених підрозділів.

Відповідно до підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності. При нарахуванні доходів у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (пп.164.6 ст.164).

Згідно п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремого витягу за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку; в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно пп.129.1.1 п.129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобовязання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобовязання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 28.10.2016року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали виключно несвоєчасність перерахування Позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб, що перебувають в трудових відносинах з підприємством, та військового збору.

Сторони не заперечували, що підприємством в повному обсязі і своєчасно нараховувався податок на доходи фізичних осіб своїм працівникам та військовий збір, але перерахування такого податку та військового збору до бюджету проводилися із порушеннями строків, передбачених податковим законодавством, і зараховувалися в погашення зобов'язань за попередні звітні періоди.

Підпунктом 126.1 статті 126 ПК передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 цього Кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивачем, як податковим агентом, протягом перевіряємого періоду своєчасно та у повній відповідності до вимог ст.168 Податкового кодексу України нараховувався та утримувався податок на доходи фізичних осіб із заробітної плати працівників.

Як зазначено у Розрахунку податкового зобов'язання та штрафних санкцій згідно результатів документальної перевірки Філії "Баранівський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року (зі сплати податку на доходи фізичних осіб), Позивачем допущені порушення строків перерахування такого податку, передбачених ст.168 Податкового кодексу України, що призвело до застосування фінансових санкцій, передбачених ст.126 Податкового кодексу України, на загальну суму 23025,14 грн.

Вказане порушення фактично визнано в судовому засіданні представником Позивача, а тому відповідно до вимог ст.129 Податкового кодексу України на суму такого податкового боргу після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання правомірно нарахована пеня в розмірі 15909,08 грн., яка також визнається представником Позивача.

Аналогічно судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивачем своєчасно та у повній відповідності до вимог ст.168 та п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України протягом перевіряємого періоду нараховувався та утримувався військовий збір.

Разом з тим, як зазначено у Розрахунку податкового зобов'язання та штрафних санкцій згідно результатів документальної перевірки Філії "Баранівський райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за період з 03.08.2014 року по 30.06.2016 року (зі сплати військового збору), Позивачем допущені порушення строків перерахування такого податку, передбачених ст.168 Податкового кодексу України, що призвело до застосування фінансових санкцій, передбачених ст.126 Податкового кодексу України, на загальну суму 1904,66 грн., а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності застосування податковим органом фінансових санкцій, передбачених ст.126 Податкового кодексу України, та правомірності нарахування пені.

Одночасно, як вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень - рішень до Позивача були застосовані фінансові санкцій, передбачені пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, відповідно з військового збору в сумі 17981,92 грн. та з податку на доходи фізичних осіб в сумі 185031,41 грн.

На думку податкового органу, часткова виплата заборгованості із заробітної плати є самостійною підставою для виникнення у Позивача обов'язку нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету відповідні суми податку з доходів фізичних осіб і військового збору, незважаючи, що Позивачем на цей же дохід (заробітну плату) в день її нарахування вже визначалися та утримувалися відповідні суми цього ж податку та цього ж збору. Відповідач вважає, що товариство має нести відповідальність за п. 127.1 ст. 127 ПК України, оскільки виплачені позивачем в кошти в день виплати доходу зараховувались податковим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно із черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків як того вимагає п.87.9 ст.87 ПК України.

Суд першої інстанції правомірно не погодився з таким висновком з посиланням на те, що податковим органом невірно та довільно трактовано положення правових норм п.127.1 статті 127 Податкового кодексу України.

За змістом пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Тобто, положення статті 127 Податкового кодексу України слід розуміти, що ними встановлюються відповідальність платника податків (податкового агента) саме за несплату (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Таким чином, склад правопорушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

З наданих суду доказів вбачається, що позивачем за період, який перевірявся, в день виплати заробітної плати та інших платежів, нараховувався, утримувався та перераховувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір до бюджету, що підтверджується відповідними копіями виписок по рахунку, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідач не заперечує вказаних обставин, однак вважає, що перерахування податків не відбулося, оскільки сплачені кошти були зараховані податковим органом на погашення заборгованості за попередні платежі.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Згідно з п.9 ст.87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу.

Зміст графи "призначення платежу" у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України.

В свою чергу, згідно пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено такий випадок як "ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків".

Тобто, законодавець наділив правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку згідно з цією нормою виключно у випадку не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Несвоєчасна та в неповному обсязі виплата заробітної плати працівникам підприємства, за умови нарахування та утриманого на цю зарплату податку та збору, не породжує обов'язку повторного нарахування та утримання цих податку та збору на виплачену із запізненням частину заробітної плати, на яку вже нараховували та утримували вказані обов'язкові платежі і такі зобов'язання Позивача вже набули статусу узгоджених.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.11.2015 року №21-2919а15. В даному судовому рішенні прямо зазначено, що "просрочка сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб не є порушенням вимог ст.127 Податкового кодексу України", а тому заява податкового органу про перегляд судових рішень була залишена без задоволення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 22.03.2016 року №813/6774/13-а.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстави, визначені ст.202 КАС України, для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" березня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "02" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" вул.Перемоги,75,м.Житомир,10003

- ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління ДФС у Житомирській області вул.Юрка Тютюнника,7,м.Житомир,10003

4-третій особі: Філія "Баранівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" - вул.Першотравнева,28,смт.Баранівка,Баранівський район, Житомирська область,12701,