Справа № 815/3461/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3461/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 год. 55 хв.

25 вересня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: Слауцької І.І.,

представника відповідача: Бутрик А.О.,

представника третьої особи Пущенської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Контейнерний термінал Іллічівськ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення прйнятого Головним управлінням ДФС в Одеській області № від 05.04.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Контейнерний термінал Іллічівськ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення прйнятого Головним управлінням ДФС в Одеській області № від 05.04.2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, в тому числі, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позов (а.с. 4-9) та додаткових поясненнях у справі (а.с. 136-138, 212-214).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.06.2005 року між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ», укладений договір про спільну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту за № 435-О. Із листа ПП «КТІ» від 14.06.2017 року № 101-01/06-17 позивачу стало відомо про прийняття Головним управлінням ДФС в Одеській області податкового повідомлення-рішення від 05.04.2017 року № про застосування штрафних санкцій до платника податків договору про спільну діяльність від 22.06.2005 року № 435-0 (уповноважена особа ПП «КТІ») у розмірі 3 138 936,80 грн. на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання. Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки договір про спільну діяльність від 22.06.2005 року було розірвано з 04.03.2015 року, а тому ПП «КТІ» не мало права здійснювати будь-які дії від імені учасників спільної діяльності без окремого на те уповноваження з боку позивача, в тому числі подання уточненої декларації про самостійне збільшення зобов'язання спільної діяльності з ПДВ.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у письмових запереченнях (а.с. 113-115) та додаткових поясненнях до заперечень на адміністративний позов (а.с. 182-185). В обґрунтування правової позиції зазначив, що 04.01.2017 року уповноваженою особою ПП «КТІ», діючим згідно договору про спільну діяльність від 22.06.2005 року № 435-о подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок. При цьому, Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань «Договір про спільну діяльність від 22.06.2005 року № 435-о уповноважена особа ПП «КТІ», та складено акт перевірки від 17.03.2017 року № 413/15-32-12-02, за наслідками якого встановлено порушення граничних термінів сплати податкових зобов'язань у розмірі 31389368 грн., визначене за уточнюючим розрахунком від 04.01.2017 року, сплачене до бюджету 27.01.2017 року із затримкою до 30 календарних днів. За таких обставин відповідач вважає винесення Головним управлінням ДФС в Одеській області оскаржуваного податкового повідомлення-рішення правомірним.

Представник третьої особи ПП «КТІ» до судового засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, в тому числі з підстав, наведених в адміністративному позові та письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.

22.06.2005 року між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» та Приватним підприємством «Укртрансконтейнер», правонаступником якого є Приватне підприємство «Контейнерний Термінал Іллічівськ», укладений Договір про спільну діяльність (договір простого товариства) № 435-о (а.с. 11-24) та додаткову угоду від 10.04.2006 року до цього договору(а.с. 31-35).

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 Договору від 22.06.2005 року його сторони, Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» та Приватне підприємство «Укртрансконтейнер», зобов'язались об'єднати свої вклади і без створення юридичної особи спільно діяти з метою отримання прибутку. На весь час строку дії договору ведення спільних справ учасників покладається на Приватне підприємство «Укртрансконтейнер» ті здійснюється ним, як уповноваженою учасниками особою відповідно положень договору та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 3.2 зазначеного договору у відносинах з третіми особами повноваження Приватного підприємства «Контейнерний Термінал Іллічівськ» вчиняти правочини від імені обох учасників підтверджуються даним договором, а також можуть бути підтверджені виданою Портом довіреністю.

Протягом дії Договору від 22.06.2005 року ПП «Укртрансконтейнер» (правонаступником якого є ПП «КТІ») було уповноваженою особою на ведення спільних справ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2015 року у справі №916/4545/14, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2015 р., було розірвано Договір про спільну діяльність № 435-о від 22.06.2005, сторонами якого були Порт та ПП «Контейнерний Термінал Іллічівськ».

У зв'язку із розірванням Договору № 435-о з 04.03.2015 року, ПП «КТІ» втратило права здійснювати будь-які дії від імені учасників спільної діяльності, без окремого на те уповноваження з боку ДП «ІМТП».

04.01.2017 року уповноваженою особою ПП «КТІ», діючим згідно договору про спільну діяльність від 22.06.2005 року № 435-о, було подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

Згідно даного уточнюючого розрахунку підприємством визначено у графі 18 «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» суму, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 31389368 грн.

27.01.2017 року УО ПП «КТІ» було сплачено податок на додану вартість (а.с. 230).

17.03.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань «Договір про спільну діяльність від 22.06.2005 року № 435-о - уповноважена особа ПП «КТІ» та складено акт перевірки від 17.03.2017 року № 413/15-32-12-02 (а.с. 170-172).

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених абз. «а» п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 31389368 грн. за звітний податковий період січень 2017 року звітний (податковий), період що уточнюється березень 2015 року, визначене за уточнюючим розрахунком від 04.01.2017 року, сплачене до бюджету 27.01.2017 року, із затримкою 22 дні.

05.04.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийняте податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій до платника податків договору про спільну діяльність від 22.06.2005 року № 435-0 (уповноважена особа ПП «КТІ») у розмірі 3 138 936,80 грн. на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 62.1.3 п.62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пп.75.1.1 п. 75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За приписами п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (п.76.2 ст.76 ПК України).

За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 86.2 ст. 86 ПК України).

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п. 203.2. ст. 203 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно п. 126.1 статті 126 ПК у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Частина 2 ст. 1141 Цивільного кодексу України визначає, що в разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.

Відповідно до частини 3 ст. 1141 Цивільного кодексу України з моменту припинення договору простого товариства його учасники несуть солідарну відповідальність за невиконаними спільними зобов'язаннями щодо третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25.11.1997р. №6-зп по справі 18/1148-97 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений у ч.1 ст.6 КАС України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу ст.6 КАС України випливає висновок, що належним захистом порушеного права є звернута до суду процесуальна вимога щодо визнання протиправною певної (конкретної) дії або бездіяльності, зобов'язання відповідача вчинити певну (конкретну) дію, яка узгоджується із ч.2 ст.162 КАС України, що відповідає матеріально-правовому інтересу позивача, який останній вважає порушеним та на захист якого звертається до суду.

Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Обов'язковою умовою скасування рішення суб'єкта владних повноважень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, про що зауважив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 25.09.2014 року по справі № 826/9638/13-а.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями ч.2 ст.17 КАС України, відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1).

Правовий акт індивідуальної дії є актом органів державної влади та посадових осіб, що встановлює, змінює або припиняє права та обов'язки певної особи (певного кола осіб), а також створює правила поведінки, передбачені для разового застосування. За своєю юридичною природою правовий акт індивідуальної дії є актом застосування правової норми до конкретних фактичних обставин, що тягнуть виникнення, зміну або припинення правовідносин між персонально визначеними особами, на яких поширюється дія такого акта.

Відповідно до п.п. 6, 8 ч.1 ст.3 КАС України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

За приписами КАС України право оскарження індивідуального акта має особа, якого він стосується. Апалогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у рішенні від 24 лютого 2015р. у справі № 21-34а15, який згідно ч.1 ст. 244-2 КАС України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Згідно з п. 11.24 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 № 462) Договори про спільну діяльність, договори управління майном та угоди про розподіл продукції знімаються з обліку у контролюючих органах після їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними у судовому порядку, а також у разі анулювання реєстрації платником ПДВ за умови відсутності грошових зобов'язань і податкового боргу або після їх погашення (для договорів про спільну діяльність та договорів управління майном).

Облік результатів спільної діяльності ведеться платником ПДВ, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника ПДВ. При цьому індивідуальний податковий номер для такого платника ПДВ відповідає його податковому номеру. Зазначений номер зберігається за платником ПДВ до моменту анулювання реєстрації платника ПДВ.

Реєстрація платника ПДВ діє до дати анулювання, яке відбувається у випадках, визначених п. 184.1 ст. 184 ПК України. Зокрема, анулювання реєстрації згідно з пп. «з» цього пункту відбувається у разі, якщо припинено дію договору про спільну діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами по справі позивачем не було повідомлено Чорноморську ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про заміну уповноваженої особи за Договором про спільну діяльність від 22.06.2005 року або наявності довіреності на подальше ведення справ, згідно якої всі дії щодо майна та фінансів спільної діяльності повинні були погоджуватись з позивачем.

Позивачем не надано до суду доказів оскарження дій ПП «КТІ» щодо подачі уточнюючого розрахунку, оскарження сплати третьою особою суми зобов'язання з ПДВ. Окрім того, позивачем не надано доказів щодо реального розірвання договору від 22.06.2005 року № 435-о сумісну діяльність, зокрема щодо закриття або блокування рахунків, поділ майнових та інших прав, тощо.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскарження ППР винесене відповідачем згідно з нормами чинного законодавства, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з вимогами ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 25.09.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 КАС повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Контейнерний термінал Іллічівськ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення прйняте Головним управлінням ДФС в Одеській області № від 05.04.2017 року - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.10.2017 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволені адміністративного позову Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Контейнерний термінал Іллічівськ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення прйняте Головним управлінням ДФС в Одеській області № від 05.04.2017 року - відмовити повністю.

02 жовтня 2017 року.