Справа № 490/2950/17
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/384/2017 Справа № 490/2950/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі Кваші С.О.,
за участю позивача , представника відповідача Тарасюк І.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення , -
ВСТАНОВИВ:
04 квітня 2017 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив скасувати Постанову АР № 779075 від 25 березня 2017 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП .
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25 березня 2017 року приїхав на евакуаторі за викликом на місце ДТП, зупинив атомобіль і почав гтувати для транспортування автомобіля , пошкодженого в ДТП. До нього підійшли працівник поліції , попросили предявити посвідчення водія та сВідоцтво про реєстрацію ТЗ, аткож проїхати з ними до медичної установи , сокільки вваджали, зщо в нього наявні ознаки спяніння. Він пояснив, що має захворювання на кон`юктивит, тому і має почервоніння очей та обличчя, проте поліцейський зазначив, що перевірка в наркодиспансері все одно буде обовязковою, на що він вимушений був погодитися. Щодо документів , то на час бесіди з поліцейським він вважав, що не був водієм, оскільки вийшов з атомобіля, заглушив двигун, отже не повинен був предявляти документи, як водій. В подальшому, після того, як його поліцейські привезли назад після проходження медичного огляду , де підтвердилося, що він не перебуває в стані спянніння, перед продовженням руху на автомобілі він предявив усі документи на вимогу поліцейського, проте останній все одно склав оскаржувану постанову.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на дотримання поліцейськими вимог закону при складанні оскаржуваної постанови та відповідність обраної кваліфікації правопорушення та адміністративного стягнення скоєному діянню.
Лейтенант ОСОБА_2 , допитаний в якості свідка, суду пояснив, що він перебуваючи на місці ДТП при сіплкуванні с водієм евакуатора, який щойно підїзхав та вийшов з водійського сидінняз автомобіля, мав обгрунтовані сумніви в тому, чи не перебуває водій в стані спяніння, сокільки мав зовнішні ознаки ( почервоніння обличчя та очей, розширені зениці тощо) . На прохання предявити документи, водій пояснив, що забув їх і почав дзвонити знайомому, щоб підвезли документи. Приблизно через півгодини, коли вони повернулися до водія і поїхали на медичний огляд, документи у нього вже були. Після повернення з наркодиспансеру до автомобіля-евакуатора і була складена оскаржувана постанова у чіткой відповідності до вимог діючого КУпАП та ПДР.
Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що 25.03.2017 року приїхав до евакуатора , на якому працював ОСОБА_1 , за проханням спільного знайомиго, який є власником цього евакуатора. Приїхав він з метою замінити водія , якого начеб-то звинуватили у керуванні в стані спяніння, оскільки необхідно були терміново їхати за викликом. Жодних прохань про те, щоб ОСОБА_1 необхідно підвезти документи на автомобіль, які він забув, до нього не надходило, він такі документи не передавав, сам ОСОБА_4 про таке його не просив, чи підвозив хто-небудь йому такі документи не бачив.
Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні йому факти та відповідні ним правовідносини.
Як вбачається з постанови в справі про адміністративне правопорушення, 25 березня 2017 року о 17 год. 00 хв. позивач, керуючи транспортним засобом Івеко турбо, д/н НОМЕР_1 в м.Миколаєві по вул.Морехідна не мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на даний ТЗ , чим порушив п. 2.1, 2.4 ПДР .
Дане правопорушення було зафіксоване постановою компетентної особи Управління патрульної поліції в м.Миколаєві серії АР № 779075 від 25 березня 2017 року, де позивач був визнаний винним у його вчиненні з накладенням адміністративного стягнення, що передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.00 коп.
Також скоєння правоворушення було зафіксоване на відеореєстратор інспектора 1 роти третього батальону УПП у м.Миколаєві лейтенанта поліції Тимціва М.М.
У відповідності до п. п. ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поссвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).
Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 222 КУпАП , органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 276 КУпАП , справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
У відповідності до ч. 4 Р. І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
У відповідності до ч. 2 Р ІІІ постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Зважаючи на викладене,суд дотримується позиції, що у даній справі відповідач діяв в межах компетенції, склавши оскаржувану постанову «на місці» вчинення порушення, а не «за місцем» його вчинення.
Частиною третьою ст. 2 КАС HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1432/ed_2011_06_16/pravo1/T052747.html?pravo=1"України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо(неупереджено); добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У відповідності до ч. 2. ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зважаючи на викладене, суд тлумачить відсутність належних та допустимих доказів з боку відповідача в цій частині на користь позивача.

Достеменних доказів того, що факт правопорушення мав місце з боку позивача, відповідач суду не надав. Так, з відеозапису вбачається, що близько 16.00 год. При звернення працівника поліції ОСОБА_1 дійсно не предявив посвідчення водія та Свідоцтво про реєстрацію ТЗ, та пояснював , що забув документи в іншому одяз та дійсно дзвонив іншій особі з проханням підвезти документи з іншим водієм, який замінить його та продовжить роботу на евакуаторі. В подальшому, після того, як ОСОБА_1 , був доставлений до свого автомобілю працівниками поліції після проведення медичного огляду з висновку про те, що він у стані сп`яніння не перебуває, він пред`явив усі необхідні документи і пояснив, що знайшов їх в автомобілі і вони завжди були при ньому . Проте лейтенантом поліції ОСОБА_2 , було складено оскаржувану постанову, як вбачається з того ж відеозапису о 18.30 год того ж дня, тобто через 2,5 годин після того,як вперше запитали у позивача документи. Жодних доказів того, що такі документи дійсно привезла позивачеві стороння особа відповідачем суду не надано, і твердження позивача, що документи знаходилися в автомобілі при керуванні ним не спростовані відповідачем. Одразу при виявленні правопорушення, на думку працівника відповідача, постанова складена не була, а під час складання оскаржуваної постанови водій мав при собі та предявив на вимогу зазначені документи.

В той же час, суд не погоджується з твердженням позивача, що і при зупинці поліцейський не мав права вимагати у нього предявлення документів, оскільки на той час він не був водієм.
Так, у відповідності до вказаної норми поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Права водія передбачені п. 2.14 ПДР, згідно яких водій має право: а) керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі дорогами, вулицями чи іншими місцями, де їх рух не заборонено, в установленому порядку відповідно до вимог цих Правил;в) знати причину зупинки, перевірки та огляду транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також її прізвище і посаду;г) вимагати від особи, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом та зупинила транспортний засіб, пред`явлення посвідчення її особи;ґ) отримувати необхідну допомогу від посадових осіб та організацій, що беруть участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху;д) оскаржити дії поліцейського в разі порушення ним законодавства; тощо.
З огляду на вказану норму в поєднанні з п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону № 580 у вказаній ситуації поліцейський мав право витребувати у позивача посвідчення водія, оскільки «відповідним правом» є право позивача на керування транспортним засобом.
Дана позиція суду узгоджується з п. 2.9 ПДР, що містить імперативні заборони для водія, наявність яких засвідчує відсутність у особи відповідного права, в тому числі , ґ) передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил;
З огляду на дану норму, суд приходить до висновку, що непредявлення на першу вимогу поліцейського зазначених документів , але їх предявлення на час складання постанови за відсутність при собі посвідчення водія та Свідоцтва про реєстрацію ТЗ - за відсутності достеменних доказів відсутності цих документів у водія при керуванні ТЗ не виключає його права на керування транспортним засобом, а отже, оскаржувана позивачем постанова прийнята без дотримання норм матеріального права і тому підлягає скасуванню як необгрунтована.
Керуючись ст. 22 КУпАП, ст.ст. 11, 14, 100, 159, 160-161, 163, 167 КАС України, суд,-ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити .
Постанову серії АР № 779075 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП від 25 березня 2017 року скасувати. Провадження по адміністративній справі за постановою серії АР № 779075 від 25 березня 2017 року - закрити.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом десяти днів після її проголошення чи отримання повного тексту постанови.

Суддя Гуденко О.А.