Справа № 226/1522/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/1522/17
Провадження № 2-а/226/135/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.09.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

представника відповідача за довіреністю Самойленка А.В.,

представника третьої особи за довіреністю Юріної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення про припинення виплати пенсії, зобов'язання поновити виплату пенсії,

встановив:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказала, що вона є пенсіонером. Після отримання відповідної довідки як внутрішньо переміщена особа вона до липня 2017 року включно отримувала у відповідача пенсію, але у серпні 2017 року з невідомих причин пенсія зарахована їй не була. Вважає, що відповідачем порушені її конституційні права, підстав для припинення виплати пенсії, передбачених законом, не було. Про прийняття рішення про припинення виплати пенсії відповідачем їй не повідомлено, будь-яких вимог про надання додаткових документів, уточнення даних їй не надходило. Пенсія є її єдиним джерелом для існування. Просить суд визнати протиправним і скасувати рішення відповідача про припинення виплати пенсії, зобов'язати відповідача поновити та виплатити їй пенсію з 01.08.2017.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилася. Згідно з наявним клопотанням просила розглянути справу за її відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області Самойленко А.В. в судовому позовні вимоги не визнав, обґрунтувавши таку позицію відповідача письмовими запереченнями проти позову. Так, позивач дійсно перебуває на обліку в управлінні з 17.10.2014, є внутрішньо переміщеною особою, має довідку від 19.11.2014 № про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа, тобто, на неї розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». За п.п.4 і 5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016, соціальні виплати припиняються в разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Повідомлення про відсутність позивача за адресою, вказаною в довідці від 19.11.2014 №, надійшло з УСЗН Мирноградської міської ради 27.07.2017, отримавши яке, управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області припинило виплату позивачу пенсії з 01.08.2017. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Юріна Г.В. в судовому засіданні пояснила, що підтримує позицію відповідача у справі. Позивач ОСОБА_3 звернулася із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за фактичним місцем проживання у м. Мирнограді, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.06.2016 №. Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим протоколом №26 від 27.06.2017, позивачу було відмовлено у відновленні виплати пенсії у зв'язку із не проживанням за вказаною нею адресою у м. Мирнограді. Станом на теперішній час дію довідки № про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи призупинено.

Дослідивши матеріали справи, пенсійну справу позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, народжена ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30.09.1989 отримує пенсію за віком (а.с. 11).

Позивач взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до м. Мирнограда Донецької області, пров. Уральський, 8/1, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 26.09.2016 № (а.с. 11).

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи не скасована.

Відповідно до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Донецьк включене до цього Переліку.

Пенсія позивачеві відповідачем виплачувалась по 31.07.2017 (а.с.23-24).

Відсутність ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 26.06.2017 (а.с.33-34).

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання №26 від 27.06.2017, про відмову ОСОБА_3 у відновленні виплати пенсії (а.с.32).

Як зазначено у позовній заяві, причина припинення виплати пенсії позивачеві не відома, повідомлень щодо надання додаткових документів або уточнень вона не отримувала.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо відмови у поновленні виплати пенсії позивачеві з причини відсутності її за зареєстрованим місцем перебування як внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч.2 ст.46 Конституції України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Питання виплати пенсій врегульовані ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі Закон №1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон №1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст. 49 цього Закону, але жоден з таких випадків щодо ОСОБА_3 управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем відповідне рішення про припинення виплати пенсії позивачеві не приймалося.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706 (далі Закон №1706).

Відповідно до ст.7 Закону №1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За положеннями ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст.14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікацію особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Відмовивши позивачеві у поновленні виплати її пенсії, відповідач послався на відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії з віком. Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду України на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на отримання пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законами, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, п.13 якого передбачає, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, враховуючи, що пенсія за віком є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону №1058-VI, оскільки з серпня 2017 позивачеві не виплачується пенсія без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наявний у справі протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26.10.2016 не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст.49 Закону №1058-VI.

Відповідно до ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати йому пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача.

На підставі Конституції України, законами України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст.2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення про припинення виплати пенсії, зобов'язання поновити виплату пенсії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 2017 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, та сплатити заборгованість з 01.08.2017.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області сплачений ним судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: В.С. Салькова