Справа № 425/2254/17
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017 року Провадження №2-а/425/131/17

Справа №425/2254/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне лейтенанта ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, визнання постанови протиправною і її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне лейтенанта ОСОБА_2 про визнання незаконними дій інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне лейтенанта ОСОБА_2 щодо складання постанови про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, про визнання протиправною і скасування постанови серії БР № 843707 від 13 липня 2017 року про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті, сторони не зявились. Позивач подав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі на підставі доказів, які в матеріалах справи. Свої вимоги підтримав. Відповідач не зявився, причини неявки суду не повідомив, разом із цим 12 вересня 2017 року надав суду заперечення та просив справу розглянути без його участі.

Позиція позивача, з урахуванням наданих ним пояснень, полягала у тому, що оскаржувана ним постанова про накладення на нього адміністративного стягнення була прийнята за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого часини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто незаконно. Зокрема через те, що він 13 липня 2017 року близько 20 годин 45 хвилин керуючи автомобілем MITSUBISHI Outlander, номерний знак НОМЕР_1, рухаючись у напрямку з міста Рубіжне до села Варварівка, не користувався мобільним телефоном під час керування автомобілем. Крім того, зупинку інспектором свого автомобіля вважає незаконною, тобто без видимих та поважних на те причин. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор не надав можливості для звернення за правовою допомогою, подання заперечення, не враховано матеріальний стан особи та інші обставини, які слід враховувати при призначені адміністративного стягнення.

Позиція ж відповідача, з огляду на зміст оскаржуваної постанови полягала у тому, що 13 липня 2017 року, приблизно о 20 годині 45 хвилин, ОСОБА_1, перебуваючи за кермом автомобіля марки "MITSUBISHI OUTLENDER", під час руху автомобіля розмовляв по мобільному телефону, що являється складом адміністративного правопорушення передбаченого частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і тому його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу. Під час розгляду справи жодних клопотань про надання можливості скористатись допомогою адвоката від позивача не надходило. Всі питання передбачені статтею 278 КУпАП було розглянуто та вирішено ще до складання постанови. Враховуючи, що постанова серії БР № 843707 від 13.07.2017 року по справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог діючого законодавства України, підстави для її скасування відсутні.

А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні факти і обставини, відповідно до яких він визначив такі правовідносини:

Тринадцятого липня 2017 року, приблизно о 20 годині 45 хвилин, інспектор патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному, лейтенант, ОСОБА_2, під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху однойменних правил, перебуваючи у автомобілі патрульної поліції, подав сигнал про зупинку автомобіля марки "Mitsubishi" моделі "Outlender", державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, проблисковим маячком червоного кольору, і водій виконав вимоги патрульного (а.с.3-5,9,10-11,12,23-25).

Після зупинки ОСОБА_3 керованого ним автомобіля, інспектор підійшов до нього, представився і повідомив про причини зупинки автомобіля, зокрема: порушення ОСОБА_3 вікторовичем вимог підпункту "д" пункту 2.9. Правил дорожнього руху, а саме: користування ним під час руху на автомобілі мобільним телефоном тримаючи його у руках (а.с.3-5,23-25).

ОСОБА_1 не погодився із тим, що така подія мала місце, але інспектор вважаючи, що порушення цим водієм правил дорожнього руху мало місце, склав постанову (серія БР №843707) в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (а.с.3-5,8,23-25).

Цією постановою інспектор визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, за порушення пункту "д" п.п.2.9. Правил дорожнього руху, яке виразилось у тому, що той керуючи транспортним засобом користувався засобом зв`язку тримаючи його у руках, а саме розмовляв по мобільному телефону (а.с.8).

І хоча вказану постанову, у день її складання, ОСОБА_3 отримати відмовився, 14 серпня 2017 року він отримав її копію і подав скаргу на неї до Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному, а у зв`язку із незадоволенням останньої 04 вересня 2017 року - позов (а.с.3-5,8,13).

Усі вказані вище обставини встановлені судом на підставі поданого позивачем позову та поданих відповідачем заперечень, і з урахуванням того, що існування вказаних обставинин ні позивачем, ні відповідачем не заперечувалось.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням субєкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне лейтенанта ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального і процесуального права, та дійшов до таких висновків:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено статтею 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень пункту 1 частини 3 статті 2 та пункту 2 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) у справах щодо оскарження дій та рішень суб'єкта владних повноважень (у тому числі і у справах про притягнення до адміністративної відповідальності) адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Але при цьому, в силу положень частини 2 статті 71 КАС України, у таких справах обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення та дії покладається на відповідача.

Перевіряючи чи прийнята постанова в справі про адміністративне правопорушення (серія БР №843707) від 13 липня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та чи вчинені дії по її складанню, на підставі та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України суд виходить із того, що відповідачем не надано будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів того, що вказана постанова приймалась та дії щодо її складання вчиняялись відповідачем на підставі та у спосіб, що передбачений положеннями статей 217,245-251,278-280 КУпАП, тобто на основі суворого додержання встановленої процедури розгляду адміністративної справи, що є обовязковою передумовою правомірності прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідачем не надано суду жодних доказів вчинення позивачем діяння передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, тобто суду не надано жодних доказів того, що 13 липня 2017 року позивач керуючи транспортним засобом у вигляді автомобіля марки "Mitsubishi" моделі "Outlender", державний номерний знак НОМЕР_2, саме під час руху цього автомобіля і керування ним, позивач, за допомогою рук розмовляв по мобільному телефону, як це вказано відповідачем у постанові (а.с.8).

Звичайно суд врахував, що положеннями частини 2 статті 122 КУпАП, з урахуванням примітки, дійсно передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, особою, яка керувала транспортним засобом у момент користування.

Але суд констатує, що в силу правової природи такого акту як постанова у справі про адміністративне правопорушення, що описана у статтях 283-284 КУпАП, суд не може розглядати і прийняти таку постанову, саму по собі, як доказ вчинення позивачем вказаного діяння, оскільки в силу вже вказаних вище положень статті 254 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення до доказів у такій справі не відноситься.

Також суд враховує факт не надання відповідачем будь-яких доказів вчинення позивачем означеного діяння, а тому констатує, що не має сумнівів у тому, що оскаржувана позивачем постанова була складена без наявності належним чином задокументованого чи іншим чином закріпленого у встановленому законом порядку факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Суд не може не відзначити, що позивач не визнав факт користування ним мобільним телефоном під час руху транспортного засобу яким він керував. А для застосування положень частини 2 статті 122 КУпАП користування мобільним телефоном особою, яка керує транспортним засобом саме під час руху транспортного засобу є визначальним.

Тож зважаючи на викладене, суд констатує, що доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення,передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП йому не надано, і як наслідок доказів правомірності рішення у вигляді постанови (серія БР №843707) в справі про адміністративне правопорушення від 13 липня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, а також доказів законності дій щодо її складання.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, але частково, зокрема, тільки в частині вимог щодо визнання дій по складанню постанови незаконними, а також про визнання протиправною та скасування цієї постанови.

Що стосується вимог позивача про закриття провадження у справі, то тут суд виходить з такого.

Державна влада, в силу приписів частини 1 статті 6 Конституції України, здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

При цьому, з огляду на положення частини 1 статті 124 Основного закону, суди здійснюють виключно одну функцію правосуддя. І розгляд справ про адміністративні правопорушення щодо частини 2 статті 122 КУпАП, згідно з положеннями статті 222 КУпАП віднесено до компетенції органів виконавчої влади, зокрема працівників органів і підрозділів Національної поліції України, які мають спеціальні звання, а не до компетенції суду.

А тому вирішити судом питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, означало б втручання суду у компетенцію іншого органу державної влади, та порушення судом конституційної основи розподілу державної влади між її гілками.

Тож у закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат судом не встановлені.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 1,2,5-7,17-20,23,69-72,122-154,158-163,167,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне лейтенанта ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати незаконними дії інспектора патрульної поліції роти № 1 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне лейтенанта ОСОБА_2, щодо складання постанови серії БР № 843707 від 13 липня 2017 року про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БР № 843707 від 13 липня 2017 року про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

У задоволенні вимог щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Розподіл судових витрат - не проводити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя - Д.С. Коваленко