Справа № 441/394/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6048/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання неправомірними дій щодо не нарахування та не виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зобовязання зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи на посаді викладача в позашкільному навчальному закладі з 01.09.1979р. по 06.01.2017р. про що прийняти відповідне рішення, зобовязання прийняти рішення про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Даною постановою посада, на якій працював позивач не передбачена, проте згідно Доручення Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року №397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України дія постанови №909 від 04.11.1993 року поширена на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання, без внесення змін до вказаної постанови, що підтверджується листом від 01.02.1995 року № 01-3/133-02-2.

У судовому засіданні апелянт та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Городоцьким обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Львівської області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.01.2017 року.

На даний час позивач перебуває на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в Городоцькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області, яке здійснює виплату пенсії.

Листом від 23.02.2017 року №3-Б/6/Гр Городоцьким обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Львівської області позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з тим, що на день призначення пенсії за віком його страховий стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.п. «е», «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 35 років не складає, оскільки в період його роботи з 01.09.1979 р. на посаді викладача Пустомитівської музичної школи (згодом школа мистецтв) не враховується в стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зарахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки посада позивача, яку він обіймав у Пустомитівській музичній школі, не передбачена Переліком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Вимогами пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі Порядок) встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909) та переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Як вірно враховано судом першої інстанції, до переліку посад позашкільних навчальних закладів, які дають право на пенсію за вислугу років, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», входять директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідувачі відділами (лабораторіями, кабінетами) художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Таким чином робота на посаді викладача в позашкільному навчальному закладі вказаним Переліком не передбачена.

Згідно даних трудової книжки, ОСОБА_1 з 01.09.1979 р. працював на посаді викладача по класу акордеона Пустомитівської державної музичної школи, яка згідно даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій здійснює вид діяльності позашкільна освіта.

Враховуючи наведене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що період роботи позивача з 01.09.1979 р. по 06.01.2017 р. включно не входить до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо покликань апелянта на те, що Дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1996 року № 397/21 дію Переліку № 909 поширено і на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання, без внесення змін до постанови, то такі є безпідставними, оскільки наявність вказаного доручення без відповідних змін до Переліку № 909 не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільному закладі освіти.

Такий висновок узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (справа № 21-5932а16).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Городоцького районного суду Львівської області від 19 квітня 2017 року у справі № 441/394/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 26 вересня 2017 року.