Справа № 820/199/17
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 р.Справа № 820/199/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2017р. по справі № 820/199/17

за позовом ОСОБА_1

до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.09.2016р., яким збільшено суму грошового зобов'язання на 204666,11 грн., в тому числі, за податковими зобов'язаннями 163732,88 грн. та за штрафними санкціями 40933,23 грн.;

- визнати протиправними та скасувати рішення № від 01.09.2016р. про застосування штрафних санкцій на суму 25125,97 грн.;

- визнати протиправними та скасувати вимогу №Ф- від 01.09.2016р. щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на суму 222487,75 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2017р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Київською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п. 77.1 п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, на підставі ст. 13 Закону України від 08.07.2010р. №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу ДПІ у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області №182 від 02.06.2016р. та плану - графіка на 2 квартал 2016р. проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків , щодо своєчасності, достовірності, повноти Нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт від 17.08.2016р. №2222/20-31-13-04-08/, висновками якого встановлено наступні порушення позивачем :

- п. 177.2, п. 177.4 ст.177, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ із змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 163732,88 грн., в т.ч.: за 2013р. в сумі - 31887,87 грн., за 2014р. в сумі - 42234,77 грн. та за 2015р. в сумі - 89610,24 грн.;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2, п. 8 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " із змінами; та доповненнями, в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 222487,75 грн. у т.ч. за 2013р. в сумі - 57529,55 грн., за 2014р. в сумі - 80749,92 грн. та за 2015р. в сумі - 84215,28 грн.;

- п.177.10 ст.177, п 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ із змінами та доповненнями, а саме неналежне ведення обліку доходів та витрат.

На підставі вказаного вище акту перевірки Київською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення № від 01.09.2016р., яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання на 204666,11 грн., в тому числі, за податковими зобов'язаннями 163732,88 грн. та за «штрафними санкціями 40933,23 грн., рішення № від 01.09.2016р. про застосування штрафних санкції на суму 25125,97 грн., та вимогу № Ф- від 01.09.2016р. щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на суму 222487,75 грн.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для винесення оскаржених рішень є посилання відповідача, що позивачем під час проведення перевірки були надані копії документів (фактури) на послуги ремонту за кордоном власного вантажного транспорту VOLVO FL6 НОМЕР_1 фірмою «OMEGA-TRANS S.C.». які були складені іноземною мовою (польскою) та з яких є не зрозумілим які саме запчастини та ремонтні роботи виконані та чи прямо пов'язані ці витрати з діяльністю позивача.

На підставі вказаних посилань відповідач дійшов висновку про неможливість підтвердження витрат позивача на оплату рахунків складених іноземною мовою за 2013р. на суму 487020,05 грн., за 2014р. на 127246,31 грн., за 2015р. на 332609,74 грн. та витрат 37895,26 грн. які не підтверджені жодним первинним документом, але враховані платником до декларації про майновий стан та доходи за 2015р.

В суді першої інстанції представник позивача підтвердив висновки акту перевірки, що під час перевірки були надані первинні бухгалтерські документи складені іноземною мовою без відповідного перекладу та не було надано документів на витрат у сумі 37895,26 грн.

Так, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для бухгалтерського обліку господарських операцій підставою є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципах загальності оподаткування, рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності тощо.

Згідно з ст. 10 Конституції України українська мова визнана державною.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 03.07.2012р. № 5029-VI «Про засади державної мовної політики» (надалі - Закон №5029) державна мова - закріплена законодавством мова, вживання якої обов'язкове в органах державного управління та діловодства, установах і організаціях, на підприємствах, у державних закладах освіти, науки, культури, в сферах зв'язку та інформатики, тощо.

Таким чином, висновки акту перевірки від 17.08.2016р. № 2222/20-31-13-04-08/ в цій частині судом визнані обґрунтованими.

Крім того, Київською об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області під час проведення перевірки встановлено такі порушення позивачем як віднесення до валових витрат на відрядження за кордон та на території України за 2013р. сумі 149737,00 грн., за 2014 р., у сумі 136534, 00 грн. та у 2015 у сумі 109925,00 грн.

Так, відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування. Однак, даний перелік не містить витрат, які понесені фізичною особою - підприємцем на загальній системі оподаткування у зв'язку з особистим відрядженням.

Відповідно до п. 138.1 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п. 138.4, 138.6-138.9, пп. 138.10.2-138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 Податкового кодексу України. Згідно з пп. «ґ» пп. 138.10.3 Податкового кодексу України до витрат платника податку включаються витрати на відрядження працівників, які зайняті збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 140.1.7 Податкового кодексу України передбачені особливості визначення витрат подвійного призначення, зокрема, до складу витрат відносяться витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Однак, зазначені в абз. 1 цього підпункту витрати можуть бути включені до складу витрат платника податку лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо. Не дозволяється включати до складу витрат на харчування вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми «чайових», за винятком випадків, коли суми таких «чайових» включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плату за видовищні заходи. До складу витрат на відрядження відносяться також витрати, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Отже, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування має право включити до складу витрат лише ті витрати, які пов'язані з відрядженням найманого працівника, який безпосередньо зайнятий у збуті товару, виконанні робіт або наданні послуг.

В той же час, якщо діяльність найманого працівника не пов'язана зі збутом товару, виконанням робіт та наданням послуг, то витрати, які понесені таким працівником під час відрядження, відшкодовуються фізичною особою-підприємцем за власний рахунок та не включаються до складу витрат платника податків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат суму коштів, витрачених нею під час особистого перебування у відрядженні, оскільки дані витрати не містяться в переліку витрат визначених п. 177.4 ст. 177 ПКУ.

Таким чином, висновки Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області викладені у акті перевірки від 17.08.2016р. № 2222/20-31-13-04-08/ є правомірними, а винесені оскаржувані відповідачем рішення відповідають вимогам чинного законодавства України.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку стосовно необґрунтованості посилань позивача, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, оскільки по суб'єктах господарювання з обсягом доходів до 20 млн. грн. за попередній календарний рік та /або діяльність яких не пов'язана з імпортуванням, виробництвом та реалізацією підакцизних товарів, перевірки підлягають (залежно від обраної системи оподаткування) питання повноти нарахування та сплати ПДФО, єдиного соціального внеску, а також відшкодування ПДВ (у разі декларування платником бюджетного відшкодування з ПДВ ) та дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій .

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 26.05.2017 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2017р. по справі № 820/199/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2017 р.