Справа № 303/4516/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9416/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 Сінгх на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби до громадянина ОСОБА_1 Сінгх про примусове видворення, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року позивач Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби звернувся в суд з позовом до громадянина ОСОБА_1 Сінгх, в якому просив примусово видворити його за межі території України.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено; примусово видворено за межі території України громадянина ОСОБА_1 Сінгх, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, громадянин ОСОБА_1 Сінгх оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що відповідач був затриманий 07 серпня 2017 року спільною міжвідомчою групою від Мукачівського відділу національної поліції ГУНП в Закарпатській області, оперативно-розшукового відділу з м.д. н.п. Мукачево та мобільної прикордонної застави Мукачево Мукачівського прикордонного загону в тилу ділянки відділу прикордонної служби Косино, в приватному помешканні в м. Мукачево по вул. Ужгородській, 62 разом з іншими пятьма громадянами ОСОБА_2, під час реалізації наміру та спроби незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону України в країни Європейського Союзу у складі групи осіб, що стверджується протоколом про адміністративне затримання (а.с. 4).

09 серпня 2017 року начальником Мукачівського прикордонного загону ОСОБА_3 винесено рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_1 Сінгх, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), яке отримав відповідач.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин ОСОБА_1 Сінгх підлягає примусовому видворенню за межі України, зважаючи на факт спроби незаконного перетину ним державного кордону та незаконного перебування на території України.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною ОСОБА_3 України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в»їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в»їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров»я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов»язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 Сінгх був виявлений та затриманий спільною міжвідомчою групою Мукачівського ВП ГУНП України в Закарпатській області, ОРВ (м.д. н.п. Мукачево) ОРУ ЗхРУ та мобільної прикордонної застави «Мукачево» Мукачівського прикордонного загону в приватному помешканні в м. Мукачево по вул. Ужгородська, 62.

Представниками органів охорони державного кордону було зроблено висновок про те, що відповідач ОСОБА_1 Сінгх разом з іншими громадянами ОСОБА_2 мав намір незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державний кордон України в країни Європейського Союзу.

09.08.2017 першим заступником начальника Мукачівського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_1 Сінгх та вирішено подати позов до суду про примусове видворення іноземця з України з одночасним клопотанням про його затримання з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону наділені повноваженнями звертатися з позовом до суду про примусове видворення щодо іноземців, які були ними затримані у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

У зв»язку з тим, що громадянин ОСОБА_1 Сінгх був виявлений та затриманий представниками органів охорони державного кордону в приватному помешканні в м. Мукачево, а не під час спроби чи незаконного перетину державного кордону, позовні вимоги Мукачівського прикордонного загону про примусове видворення відповідача є безпідставними, відтак задоволенню не підлягають.

В даному випадку позивач не має права вимоги, оскільки перебрав на себе функції іншого суб»єкта владних повноважень, визначеного ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України.

Його рішення від 09.08.2017 року про примусове повернення відповідача не є рішенням компетентного органу, за ухилення від виконання якого може бути застосовано примусове видворення іноземця.

Доводи позивача в частині того, що громадянин ОСОБА_1 Сінгх мав намір реалізувати спробу незаконного перетину кордону України в країни Європейського союзу (чи реалізовував такий намір) не є переконливими, оскільки жодних дій, які безпосередньо направлені на незаконний перетин державного кордону України відповідач не вчиняв.

Докази притягнення відповідача до відповідальності за ст. 204-1 КУпАП в справі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм неналежну правову оцінку, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 Сінгх задовольнити, постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2017 року у справі №303/4516/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_4

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.09.2017 року.