Справа № 127/14786/17
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

25 вересня 2017 р. Справа № 127/14786/17
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

позивача: Зель В.Є.

представника позивача: Вишаровська В.К.

представника відповідача: Іскра С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Бакути Сергія Віталійовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Бакути Сергія Віталійовича (далі - відповідач 1, начальник ГУ ДКСУ у Вінницькій області), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (далі - відповідач 2, ГУ ДКСУ у Вінницькій області) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.04.2017 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист ГУ ДКСУ у Вінницькій області за підписом начальника ГУ ДКСУ у Вінницькій області про повернення документів, а саме: оригіналу виконавчого листа виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 28.05.2013 року по справі №2-207/06, копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2013 року по справі №2-207/2006 та оригіналу постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.03.2013 року, а також банківські реквізити ОСОБА_1 .. В свою чергу, позивач зазначає, що причина повернення стягувачеві виконавчого листа не мотивована, а лише містить посилання на лист Державної казначейської служби України №5-10/1972-5013 від 28.03.2017 року, а відтак вважає, що дії відповідача протиправними та такими, що порушують її законні права та інтереси.

Позивач та її представник просили суд задовольнити заявлений адміністративний позов в межах заявлених позовних вимог.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти заявленого адміністративного позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову з урахуванням письмових заперечень, що наявні в матеріалах справи.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних мотивів.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 19.01.2006 року по справі №2-207-06 Замостянським районним судом м. Вінниці винесено рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за неотриманий продовольчий пайок.

На виконання рішення у справі №2-207-2006 було видано виконавчий лист №2-207-2006 без зазначення суми стягнення.

01 жовтня 2007 року на адресу Замостянського районного суду м. Вінниці надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду від 19.01.2006 року.

Ухвалою Замостянського районного суду від 12 жовтня 2007 року роз`яснено, що згідно постанови суду від 19.01.2006 року по справі №2-211-06 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 про нарахування грошової компенсації за продовольче забезпечення за нормою №7 з 11.03.2000 року грошової компенсації вартості загальновійськової норми №1 харчування військовослужбовців Збройних Сил України за період з березня 2002 року по 07 вересня 2002 року з урахуванням щомісячного індексу інфляції в Україні, відповідно до довідки розрахунку з військової частини НОМЕР_1 слід стягнути на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 14754,34 грн.

Так, судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2013 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки та виправлення помилки у виконавчому листі задоволено; виправлено описку, допущену у вступній та резолютивній частині ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 12.10.2007 року у справі №2-207-06 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, а саме, у вступній та резолютивній частині ухвали невірно зазначений номер справи "№2-211-06", виправлено на "№2-207-06", а також виправлено помилку у виконавчому листі №2-207-06 виданому Замостянським районним судом м. Вінниці 21.11.2006 року у справі №2-207-06 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, зазначивши у виконавчому листі резолютивну частину рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.01.2006 року з урахуванням ухвали Замостянського районного суду від 12 жовтня 2007 року про роз`яснення судового рішення, а саме: у виконавчому листі зазначено суму коштів, яку слід стягнути на користь ОСОБА_1 .

Разом з тим, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2013 року скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду Зель В.Є. роз`яснено про те, що остання не позбавлена можливості звернутись до суду з заявою про винесення додаткового судового рішення з визначенням способу виконання судового рішення в порядку, передбаченому ст.168 КАС України.

В свою чергу позивач звернулася із заявою про винесення додаткового рішення в адміністративній справі №2-207-06 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення.

Так, 14.03.2014 року Вінницький міський суд Вінницької області задовольнив заяву ОСОБА_1 про винесення додаткової постанови у справі №2-207/2006, якою доповнено абзац третій резолютивної частини рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 січня 2006 року у справі у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення після слів "відповідно до розрахунку" словами "в розмірі 14 754 грн. 34 коп.".

Однак, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення скасовано, та прийнято нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення відмовлено.

Так, як встановлено судом, на адресу ОСОБА_1 надійшов лист ГУ ДКСУ у Вінницькій області за підписом начальника ГУ ДКСУ у Вінницькій області про повернення документів, а саме: оригіналу виконавчого листа виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 28.05.2013 року по справі №2-207/06, копії ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2013 року по справі №2-207/2006 та оригіналу постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.03.2013 року, а також банківські реквізити ОСОБА_1 .. Оскільки такі дії відповідачів, позивач вважає протиправними, вищезазначене зумовило позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо правомірності дій відповідачів, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до п. 2 Порядку безспірне списання це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Разом з тим, 16 жовтня 2013 року набрав чинності Закон України від 19 вересня 2013 року № 583-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень", яким доповнено Розділ II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" пунктом 3, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Також, цим пунктом Закону встановлено черговість погашення заборгованості.

Заборгованість погашається в такій черговості:

- у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

- у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440).

Пунктом 8 Порядку № 440 передбачено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості:

- перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

- друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами;

- третя черга - інші рішення.

Рішення вносяться до кожної з черг за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 20 Порядку № 440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

Пунктом 48 Порядку 845 визначено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів здійснюється Казначейством.

Наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством виключно у порядку черговості надходження виконавчих документів. При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обставин, за наявності яких, Казначейство може здійснити першочергове або позачергове безспірне списання коштів.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який в рішенні «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п.24 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п.6 цього Порядку.

Так, п. 6 Порядку №845 визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів, стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунку на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

В силу ч.1 п.9 цього Порядку, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

- відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

- стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

- наявні інші передбачені законом випадки.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення скасовано, та прийнято нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення відмовлено.

Проаналізувавши процесуальні рішення, судом встановлено, що за наслідками розгляду справи було виписано три виконавчих листи, водночас, в жодному із виконавчих листів не зазначено вірно резолютивну частину рішення Замостянського районного суду м. Вінниці по справі №2-207-06 від 19 січня 2006 року.

Відтак рішення від 19 січня 2006 року є таким, що набрало законної сили. Відповідно до резолютивної частини зазначеного рішення позов задоволено; зобов`язано в/частину НОМЕР_1 нарахувати суму компенсації за неотриманий ОСОБА_1 продовольчий пайок по нормі забезпечення, передбаченій додатком №1 до Постанови Кабінету Міністрів України №316 від 12.03.1996 року, яка утворилась на момент її звільнення з військової служби; стягнути з в/частину НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 збитки, заподіяні їй внаслідок несвоєчасної видачі продовольчого пайка, відповідно до розрахунку, та судовий збір на користь держави в сумі 51 грн.

В свою чергу, відповідачами вживалися заходи, спрямовані на виконання рішення, що підтверджується матеріалами справи, однак, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення скасовано, та прийнято нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення відмовлено.

Виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що відповідач правомірно повернув документи листом від 07.04.2017 року за №12-13/457-1625, оскільки рішення Замостянського районного суду м. Вінниці по справі №2-207-06 від 19 січня 2006 року, яке набуло законної сили від 30 січня 2006 року, не містить суми коштів, що підлягає стагненню на користь ОСОБА_1 , а тому відповідач діяв відповідно до ч.1 п.9 Порядку №845.

Статтею 7 ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом., а також, у разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

В контексті вищезазначеного, суд дійшов висновку, про те, що виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.01.2006 року не належить до компетенції органів Державної казначейської служби України.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами сторін так і матеріалами справи, суд в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Дослідивши оскаржуване рішення в розумінні рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що останнє відповідає вимогам визначених Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вчинено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України. На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Визначаючись щодо заявлених вимог, судом також враховано, що ч. 1 ст. 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З аналізу даних норм слідує, що під час розгляду справи суд бере до уваги лише належні докази, тобто ті, що стосуються конкретної справи та містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, на виконання свого обов`язку відповідачем доведено правомірність прийняття свого рішення, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду по справі №2-211/2006 та ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 12.10.2007 року по справі №2/11/2006, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, підстави для зобов`язання у даній адміністративній справі подати звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки вищевказана вимога позивача не стосується даної адміністративної справи.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.70,71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна