Справа № 813/2079/17
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року № 876/8154/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Львівської міської ради про скасування державної реєстрації,-

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Управління державної реєстрації Львівської міської ради (далі відповідач) про скасування реєстрації права власності на житловий будинок №32 по вул. Садовій в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, що зареєстрований 31.03.2004 року під № 2333823 в книзі №3, номер запису 692, видане на імя ОСОБА_2.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у звязку з необхідністю розгляду такої за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом позовних вимог є скасування рішення державного реєстратора. Оскільки державний реєстратор є субєктом владних повноважень, то і спори щодо оскарження його рішень чи дій відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції зазначив, що позивачем фактично ставиться питання про право на спадщину і визнання за ним права власності на житловий будинок, проте колегія суддів не погоджується з таким твердженням з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.08.2003 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар житловий будинок та земельну ділянку площею 0,4988 га, на якій розташований цей житловий будинок по вул. Садовій, 32 в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області що стверджується договором дарування, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованим у реєстрі за № 2098 та 28.08.2003 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі № 2102, згідно якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності на підставі сертифікату на право приватної власності на землю, середню земельну частку (пай) площею 0,61 га, яка розміщена на території с. Сокільники Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, заповіла ОСОБА_4.

З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3227337 від 31.03.2004 року вбачається, що на підставі вказаного вище договору дарування від 28.08.2003 року, ОСОБА_4 зареєструвала право власності на житловий будинок по вул. Садовій, 32 в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, номер запису 692 в книзі №3.

18.08.2005 року позивач у нотаріальну контору подав заяву, зареєстровану в реєстрі під № 2426, про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 21.03.2005 року. Із заяви також вбачається, що у склад спадщини померлої увійшов житловий будинок по вул. Садовій, 32 в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла 03.06.2012 року.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.04.2013 року у справі № 1316/272/2012, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, про визнання недійсними правочинів, заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складений 28.08.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі №2102, а також Договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою, укладений 28.08.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу, ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі № 2098 - визнано недійсними.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2013 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року посилання суду першої інстанції про задоволення позову з підстав ст.55 ЦК України 1963 року і зазначено про задоволення позову з підстав ст.52 ЦК Української РСР 1963 року. В іншій частині рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року залишено без змін

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2014 року та від 08 липня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2013 року визнано неподаною та повернуто.

Таким чином рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2013 року в силу вимог ст. 319 ЦПК України набрало законної сили.

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок №32 по вул. Садовій в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, що зареєстрований 31.03.2004 року під № 2333823 в книзі №3, номер запису 692, видане на імя ОСОБА_2.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано реєстрацію права власності на житловий будинок №32 по вул. Садовій в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, що зареєстрований 31.03.2004 року під № 2333823 в книзі №3, номер запису 692, видане на імя ОСОБА_2. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2017 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності на будинок № 32 по вул. Садова в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, реєстраційний № 2333823 від 31.03.2004 року, номер запису 692 в книзі №3 скасувати та в цій частині закрити провадження у справі у звязку з неможливістю розгляду справи в порядку цивільного судочинства. В решті рішення залишено без змін.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV (надалі - Закон № 1952).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 26 Закону № 1952 встановлює, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абз. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Поряд із цим, у рамках даної справи основні доводи позивача ґрунтуються на неможливості вчинення відповідачем дій, як суб'єктом, наділеним владними функціями приймати рішення щодо державної реєстрації прав. Тобто, у даній справі спір про право відсутній.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» № 8 від 20.05.2013 року, визначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 3 Постанови).

У п. 8 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки суб'єктний склад спірних відносин та предмет позовних вимог свідчать про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням делегованих повноважень та завдань, покладених на нього законом, тому даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений КАС України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відтак, оскаржувана ухвала про закриття провадження підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.195,197,199,204,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі № 813/2079/17 скасувати, а матеріали справи направити суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10