Справа № 166/799/17
Суддя: Лозицький С. О.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 166/799/17
номер провадження 2-а/166/64/17
ПОСТАНОВА

іменем України

смт.Ратне 12 вересня 2017 року

Ратнівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Лозицького С.О.,

за участю секретаря - Омелько Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача-Порхуна А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної Фіксальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до Суду з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС (надалі - Відповідача) про визнання неправомірною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №2077/20500/17 від 05.07.2017 року. Свої вимоги мотивує тим, що, в даному випадку, в діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (надалі - Митний кодекс України).

Позивач вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав:

-Позивач не здійснював ввезення на митну територію України з метою транзиту автомобіль марки «Nissan Kubistar» р.н.з. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1;

-Поїхати в якості пасажира в Республіку Білорусь Позивачу запропонувала його знайома ОСОБА_3, яка вказала, що метою поїздки є необхідність перевезення за кордон більшої кількості підакцизного товару. За вказану послугу зазначена особа пообіцяла Позивачу 300 грн. Коли ОСОБА_1 в компанії інших осіб в'їхав на територію митного поста «Доманове», він віддав свій паспорт водію автомобіля, в якому вони їхали, для здійснення митних формальностей. В процесі оформлення Позивач постійно перебував в автомобілі. Не заїжджаючи на територію Білорусії, автомобіль марки «Nissan Kubistar» р.н.з. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1, в якому їхав Позивач розвернувся в напрямку руху транспорту на в'їзд на територію України. Водій автомобіля пішов у вагончик до митника з паспортом Позивача. При цьому, оскільки Позивач їхав у вказаному авто в якості пасажира і не знав про мету в'їзду та виїзду саме цього автомобіля;

-10.05.2017 року Позивач звернувся в Ратнівський відділ Ковельської місцевої прокуратури із письмовою заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення , передбаченого ст. 190 КК України;

-ОСОБА_1 звертався листом до начальника Волинської митниці та начальника митного поста «Доманово» з проханням відкласти розгляд питання про складання щодо нього протоколу про порушення митних правил до прийняття остаточного рішення в межах кримінального провадження. Проте, 16.06.17 засобом поштового зв'язку від начальника митного поста «Доманово» Волинської митниці ДФС ОСОБА_4 Позивач отримав лист із протоколом про порушення митних правил;

-Протокол про порушення митних правил був складений без участі позивача у справі.

В судове засідання Позивач та його представник з'явились, позовні вимоги підтримали з підстав, заявлених у позові, та просили скасувати постанову Відповідача в справі про порушення митних правил №2077/20500/17 від 05.07.2017 року.

Представник Волинської митниці ДФС у судове засідання з'явився, подав письмові заперечення проти позову від 27.07.2017 року №824/03/70-10/14, у яких вказав на доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбаченого ч.3 ст.470 МК України, яка ґрунтується на матеріалах справи: протоколі про порушення митних правил, витязі з бази АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС, а доводи, що викладені в позовній заяві, вважає такими, що не відповідають дійсності та суперечать фактичним обставинам справи. В обґрунтування такої позиції послався на п. 9 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджені наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118, які визначають, що не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб (далі - ТЗ), на який відсутні документи, що підтверджують право власності на нього або право користування (у тому числі з правом розпорядження). У разі ввезення громадянином-резидентом на митну територію України з метою транзиту ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, його декларування здійснюється в усній формі. Митний контроль за переміщенням транспортних засобів, здійснюється згідно з Технологією прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, затвердженою спільним наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України від 11.06.2008 №505/642, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.08.2008 №753/15444. Виходячи з аналізу адміністративного позову, випливає, що саме Позивачем самостійно було подано до митного оформлення транспортного засобу всі необхідні документи.

Беручи до уваги наявні у справі матеріали, з врахуванням пояснень, які надали особи, які беруть участь у справі, Судом було встановлено наступне:

03.03.2017 року приблизно о 17 год. 42 хв. ОСОБА_1 слідував з боку державного кордону Республіки Білорусь в Україну через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС в якості водія автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_2 (країна реєстрації - Республіка Німеччина).

Під час здійснення митних формальностей відповідно до баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС було встановлено, що 03.03.2017 року на митну територію України через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС, Позивачем в митному режимі «транзит» ввезено автомобіль марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_2, та станом на 15.06.2017 року його не вивезено та в інший митний режим не заявлено.

05.07.2017 року заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням Негрічем Леонідом Миколайовичем винесено постанову, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у перевищенні, встановленого ст. 95 Митного кодексу України (надалі - МК України), строку транзитного перевезення автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_2, більше ніж на 10 діб, тобто вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

У частині 1 статті 95 МК України встановлені строки транзитних перевезень в залежності від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту визначено 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами ч. 2 ст. 95 МК України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Вищезазначеними нормами Митного кодексу України законодавцем чітко передбачені строки на виїзд транзитних транспортних засобів, а також відповідальність особи за їх порушення.

Отже, підставами для притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, є, зокрема, порушення строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари, транспортні засоби більше ніж на десять діб.

Як стверджує Позивач у позові та зазначає у судовому засіданні, в'їжджаючи на територію митного поста на вказаному автомобілі в якості пасажира та надаючи водію свої документи, ОСОБА_1 не знав, що метою таких дій є ввезення на митну територію України автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_2, оскільки ініціатор поїздки, знайома ОСОБА_1 - ОСОБА_3, вказала, що метою поїздки є переїзд через митний пост «Доманове» з метою перевезення більшої кількості підакцизного товару, за що пообіцяла винагороду в розмірі 300 грн.

Разом з цим, Позивач сам зазначає у позові про те, що на митну території Білорусії автомобіль, в якому він пересувався не в'їжджав, а отже й підакцизний товар на територію України не ввозив, що свідчить про те, що причина поїздки за межі території Держави у вказаному автомобілі є надуманою, а сам ОСОБА_1 мав усі підстави вважати, що мета поїздки є зовсім іншою.

Таким чином, обставини, зазначені Позивачем як у позові, так і в судовому засіданні, є взаємовиключними та суперечливими, не доведені жодними доказами.

Разом з цим, Ратнівський районний суд Волинської області, враховуючи вимоги норми ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), зазначає, що обставина ввезення Позивачем автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_2 підтверджуються, зокрема наявним в матеріалах справи витягом з бази даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску (а.с. 34 (зворот), відповідно до якого вбачається, що 03.03.2016 року, вказаний транспортний засіб двічі ввозився та один раз вивозився на територію України (останній раз особою, яка здійснила ввіз вказаного транспортного засобу, згідно даних, є саме ОСОБА_1).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору

З огляду на наведене, Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що даний документ є належним та допустимим доказом, а тому приймається судом до уваги.

При цьому, та обставина, що Позивач не перебував за кермом, спростовується наведеним вище Витягом.

Окрім того, перебування за кермом автомобіля іншої особи не спростовує самого факту ввезення автомобіля на ім'я ОСОБА_1, оскільки процедура ввезення автомобіля на територію України не виключає правомочностей Позивача доручити керування вказаним транспортним засобом іншій особі.

Окрім того, як вбачається з графи «Примітки», витягу з даних Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, службова особа, яка здійснювала оформлення транспортного засобу, вказала ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податку - позивача у даній справі та орган і дату, які видали йому паспорт громадянина України. При цьому, даних інших осіб у вказаній графі не зазначено.

Вказані обставини підтверджують факт ввезення на митну територію України автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_2 саме ОСОБА_1, а не іншою особою, про яку зазначає Позивач у позові. При цьому, самим Позивачем вони не спростовані відповідною належною і допустимою доказовою базою.

Суд зазначає, що відповідно до Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118 від 17 листопада 2005 року № 1118 (надалі - Правила від 17 листопада 2005 року № 1118) транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред'явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою, при цьому обов'язкової вимоги щодо наявності у такої особи посвідчення водія вказаний нормативно-правовий акт не містить.

Таким чином, посилання Позивача на те, що за кермом автомобіля була інша особа, як на підставу його вимог та заперечень, зазначених у позові, не можуть підтверджувати факту неввезення автомобіля саме ОСОБА_1

Окрім того, Суд звертає увагу й на те, що в графі «ПІБ» наведеного витягу, окрім прізвища, ім'я та по-батькові Позивача, не зазначена інша особа, яка, за твердженнями ОСОБА_1, перебувала у згаданому автомобілі чи-то в якості водія, чи-то - пасажира.

Також за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, під час ввезення зазначеного автомобіля на територію України в режимі «транзит», Позивачу роз'яснено положення ст.ст. 95, 470, 485 МК України.

Факт роз'яснення Позивачу змісту положень наведених норм чинного законодавства додатково спростовує його твердження про те, що з автомобіля він не виходив та документи представнику митниці особисто не надавав

Таким чином, обставина ввезення ОСОБА_1 автомобіля марки «Nissan Kubistar», р.н.з. НОМЕР_2 на митну територію України підтверджена наявними в матеріалах справи доказами та не спростована Позивачем.

Сам факт звернення Позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення невстановленою особою злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, про що свідчить витяг з кримінального провадження №0000211 від 22.05.2017 року (аркуш справи 7), не може слугувати доказом відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним порушення митних правил з огляду на те, що сама по собі вказана заява не спростовує такої вини Позивача, а вина особи у вчиненні вказаного кримінально караного діяння може бути встановлена лише вироком суду, ухваленим за результатами розгляду відповідного кримінального провадження, який набрав законної сили.

Окрім того, Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що п. 9 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17 листопада 2005 року № 1118, встановлює, що не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, зокрема на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Особливості митного контролю та митного оформлення ТЗ, зареєстрованих у відповідних реєстраційних органах іноземних держав, що ввозяться на митну територію України з метою транзиту регламентовано Розділом ІV цих же Правил, якими передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі.

Вказані приписи дають підстави Суду зробити висновок про те, що за відсутності необхідних документів, зокрема, виданих на ім'я Позивача як власника (користувача) та водія щодо ввезеного транспортного засобу, цей автомобіль на митну територію України в режимі «транзит» пропущено не було б, що, у свою чергу, є додатковою підставою вважати наведені вище твердження ОСОБА_1 необґрунтованими.

Та ж обставина, що Позивач не має посвідчення водія, як вже було зазначено вище, не перешкоджає можливості ввезення транспортного засобу.

Стосовно тверджень Позивача про порушення Відповідачем його права бути присутнім під час розгляду адміністративних матеріалів у справі про порушення митних правил, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 526 Митного кодексу України визначено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, визначені у ч. 4 ст. 494 та ст. 498 Митного кодексу України.

Роз'яснення Відповідачем прав Позивача підтверджується надісланим на його адресу повідомленням про виклик, про що стверджує сам Позивач та доданим ним до матеріалів позовної заяви (а.с. 3), та складеним відносно нього протоколом про порушення митних правил.

При цьому, твердження Позивача, зазначені у поданому позові про те, що на звернення на ім'я начальника Волинської митниці з проханням відкласти розгляд питання щодо складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення у справі про порушення митних правил у зв'язку зі зверненням в правоохоронні органи із заявою про вчинення злочину, відповідальність за який передбачено ч. 1 ст. 190 КК України, Відповідач листом без номера та дати роз'яснив Позивачу вимоги чинного законодавства щодо ввезення транспортних засобів в режимі транзит та норми ч. 1 ст. 95 МК України щодо строків такого ввезення, а також зазначив, що «… після отримання інформації про прийняте рішення по кримінальному провадженні № 0000211 від 22.05.2017р. по факту заволодіння майном, митницею буде прийняте відповідне рішення».

З огляду на наведене, Суд зазначає, що звертаючись до Відповідача із клопотанням про відкладення розгляду питання щодо складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення у справі про порушення митних правил, Позивач не навів поважних причин для такого відкладення, оскільки звернення до правоохоронних органів із наведеною вище заявою, як вже було зазначено вище, саме по собі не може слугувати самостійною підставою ні для відкладення розгляду справи (адже не встановлює обставин, які б перешкоджали розгляду даної справи Відповідачем та не свідчать про неможливість ОСОБА_1 прибути на вказане запрошення), ні для звільнення Позивача від відповідальності.

При цьому, Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу на те, що відповідно ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Відтак, зі змісту даної статті вбачається, що сторона повинна уникати зловживання своїми правами та використовувати їх у такий спосіб, щоб перешкоджати чи не допускати розгляд адміністративної справи у строки визначені законом.

Таким чином, Суд дійшов висновку про те, що втрата можливості реалізувати Позивачем свої права зумовлена не протиправністю дій та вчиненням перешкод з боку органу державної влади, а пасивністю та неналежним користуванням наданими процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на наведене, враховуючи системний аналіз наведених вище норм законодавства що регулюють процесуальний інститут доказування, беручи до уваги наявні у справі докази в їх сукупності, повно та всебічно дослідивши усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил №2077/20500/17 від 05.07.2017 року є необґрунтованими та спростовуються належними та допустимими доказами у справі, а сама постанова у справі про порушення митних правил прийнята відповідно до вимог чинного законодавства .

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної Фіксальної служби України про скасування постанови заступника начальника Волинської митниці ДФС України -начальника управління протидії митним правопорушенням Негріча Леоніда Миколайовича у справі про порушення митних правил №2077/20500/17 від 05 липня 2017 року- відмовити .

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ратнівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційних скарг протягом десяти днів з дня отримання її копії з подачею копій скарг до апеляційної інстанції.

Суддя Ратнівського

районного суду Лозицький С.О