Справа № 125/595/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 125/595/17

14 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

судді: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Каришівської сільської ради Барського району Вінницької області про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою Каришівської сільської радої Барського району Вінницької області на постанову Барського районного суду Вінницької області від 16 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватної агрофірми "Вікторія" до Каришівської сільської ради Барського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору СТОВ "Подільська Зоря", ТОВ "Агрофірма Шаргород" про визнання протиправним та скасування рішення сесії,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року позивач - ПА "Вікторія" звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Каришівської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення сесії.

Барський районний суд Вінницької області постановою від 16.06.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

14.09.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження по даній справі.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали доводи вказаного клопотання в повному обсязі, в свою чергу, представник позивача заперечив проти клопотання та просили у його задоволенні відмовити.

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів прийшла до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи зазначене клопотання заявник зокрема зазначив, що виходячи із змісту оскаржуваного судового рішення та змісту позовної заяви ПАФ Вікторія виходить, що предметом оспорюваного рішення є земельні ділянки (паї), загальною площею 62,1824 га, що знаходяться на території Каришківської сільської ради та належали на праві приватної власності фізичним особам - 36 громадянам, які померли.

Позивач просить визнати протиправним і скасувати рішення Каришківської сільськоїради "Про надання дозволу на укладення договору на управління спадщиною між Каришківською сільською радою та СТОВ Подільська зоря щодо передачі земельних ділянок, які залишились після смерті їх власників, в управління спадковим майном.

В даному випадку Немирівська міська рада реалізує свої повноваження власника землі, виступаючи установником утримання спадкового майна, до складу якого ввійшли земельні ділянки, і виступає рівноправним суб'єктом земельних відносин. У відносинах з приводу яких виник спір, відповідач не здійснював владні управлінські функції. Тобто, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із цивільних та земельних відносин, має не публічний, а приватно - правовий характер.

Відтак, заявник вважає, що оскільки предметом даного спору є рішення органу місцевого самоврядування у сферіцивільно-правових-відносин, підстави для його розгляду за правилами адміністративного судочинства відсутні.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам заявника колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому статтею 152 Земельного кодексу України з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами частини другої статті 55 Конституцій України і частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень що здійснюють владні функції. В іншому ж випадку (наприклад, оспорювання формування волі власника) виокремлення цього способу захисту було б позбавлено сенсу. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Так, визнання протиправними та скасування (визнання незаконними - в редакції статті 16 Цивільного кодексу України) рішень органів місцевого самоврядування є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в Цивільному кодексі України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав.

Водночас, це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством, в даному випадку - статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Кодекс адміністративного судочинства України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Також необхідно зазначити, що відповідач у даному спорі не виступає рівною стороною цивільних прав у правовідносинах надання земель у користування (власність) та не виконує організаційно-господарські функції, а вчиняє управлінські дії по відношенню до іншої особи, тобто виконує адміністративно-розпорядчі функції, що властиво лише субєктам владних повноважень.

Таким чином, встановлений чинним законодавством України порядок набуття права користування/оренди земельної ділянки у порядку управління спадщиною є публічно-правовим, і така передача відбувається в межах компетенції та на виконання відповідних управлінських функцій субєктом владних повноважень.

З урахуванням викладеного, предмету спірних правовідносин та встановлених у справі обставин спору, колегія суддів зазначає, що заявлені до відповідача позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.157 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Каришівської сільської радої Барського району Вінницької області про закриття провадження по справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5