Справа № 743/718/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/718/17 Головуючий у 1-й інстанції: Павленко О.В. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

При секретарі судового засідання: Хаврат О.О.

За участі:

представників позивача: Орешко О.А., Єлісеєв Д.С.; Рихлов Є.І.; Єфімова Ю.А.

розглянувши у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.06.17р. у справі №743/718/17 за позовом Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області до Громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 про продовження строку затримання

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про продовження строку затримання Відповідача в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на три місяці.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.06.17р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності сторін та з порушенням встановленого спеціальною нормою процесуального закону строку розгляду справи, та не враховано, що звернення з даним позовом зумовлене об'єктивними обставинами - відсутністю можливості забезпечити примусове видворення ОСОБА_1 за межі України через брак коштів на авіаквитки.

Представники апелянта в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник Відповідача надав суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив розглянути справу без участі Відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Позивача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.16р., громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусово видворено за межі території України та одночасно задоволено клопотання про його поміщення до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк не більше 6 (шести) місяців.

З метою забезпечення виконання вказаної постанови суду, а також виконання вимог абзацу 2 пункту 1 статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», УДМС України в Запорізькій області 20.02.17р направлено листа на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України з проханням посприяти у придбанні громадянину Республіки Гамбія ОСОБА_1 авіаквитка до країни походження за рахунок державного бюджету, оскільки у ОСОБА_1 відсутні кошти для відшкодування витрат пов'язаних із його видворенням за межі України.

24.03.17р. за вих. № 8.3/2041-17 Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України на адресу УДМС України в Запорізькій області направлена відповідь з якої вбачається, що Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України розроблено проект договору на закупівлю послуг пасажирського повітряного транспорту (послуг з організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів), який на даний час опрацьовується відповідними структурними підрозділами апарату ДМС, та після укладення якого Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України готовий посприяти у придбанні авіаквитка.

На час звернення до суду з даним позовом станом на 20.03.2017 року постанова Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.16р. про примусове видворення Відповідача не виконана.

На думку Позивача, відсутність інформації щодо підписання Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України договору на закупівлю послуг пасажирського повітряного транспорту (послуг з організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів), є умовою, за якої неможливо забезпечити примусове видворення ОСОБА_1 за межі України, що відповідає положенням абз. 3 ч. 7 ст. 183-7 КАС України.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено наявності визначених ч. 7 ст. 183-7 КАС України умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначений перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

У свою чергу, Позивачем не наведено, а судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що громадянин Республіки Гамбія ОСОБА_1 відмовляється співпрацювати під час процедури його ідентифікації, а також на те, що інформація з країни походження або документи, які ідентифікують його особу у Позивача відсутні.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що особа Відповідача, як на момент його затримання, так і на день пред'явлення позову до суду ідентифікована Позивачем. У матеріалах справи є копія паспорта НОМЕР_1 громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1, з якої видно, що паспорт виданий 03.03.16р. з терміном дії до 03.03.21р.

З постанови Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.16р. у справі № 331/7733/2016 вбачається, що 03.03.16р. ОСОБА_1 був документований в Посольстві Р.Гамбія в Україні в м. Києві паспортом громадянина Республіки Гамбія НОМЕР_1 терміном дії до 03.03.21р., а також те, що ОСОБА_1 мешкав у свого знайомого за адресою: АДРЕСА_1.

Із заперечень на апеляційну скаргу вбачається, що Відповідач має постійне місце проживання з родиною за адресою АДРЕСА_2, не переховується від міграційних органів.

Отже, враховуючи відсутність зазначених у даній правовій нормі умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для продовження строку затримання Відповідача.

Суд дійшов вірного висновку, що відсутність інформації щодо підписання Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України договору на закупівлю послуг пасажирського повітряного транспорту (послуг з організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів), в силу ч. 7 ст. 183-7 КАС України, не є правовою підставою для продовження строку затримання громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1.

Окрім того, як установлено колегією суддів, в апеляційному порядку переглядається постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.07.17р. у справі №825/942/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України у Чернігівській області, Державної міграційної служби України предметом якої є скасування рішення ДМС України від 15.05.17р. та зобов'язання Управління ДМС України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем та оформити документи для вирішення питання про визнання громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту про що винести відповідне рішення.

У зв'язку з оскарженням ОСОБА_1 рішення Управління ДМС України про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Гамбія біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, Відповідачу 16.06.2017р. було видано довідку про звернення за захистом в Україні №0077432, термін дії якої продовжений до 16.12.17р.

Згідно з пунктом 3 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту довідка про звернення за захистом в Україні», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Вказана обставина, на переконання суду, виключає задоволення вимог Позивача щодо продовження строку затримання Відповідача, оскільки довідка засвідчує законність перебування особи на території України на вказаний період.

При цьому, колегія суддів враховує положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996р.) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001р.) Європейський суд з прав людини вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Пунктом 17 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

За навалених обставин та правових норм, та враховуючи, що граничний строк перебування громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 закінчився, а Позивачем не було примусово видворено іноземного громадянина за межі України, з незалежних від іноземного громадянина причин, а також те, що Відповідач має документ, що засвідчує законність його перебуванняв Українідо 16.12.17р. , підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Покликання апелянта на порушення норм процесуального права, як то строку розгляду справи, не є підставою для скасування правильного по суті рішення, що випливає із положень ч.2 ст. 200, п.4 ст.202 КАС України.

Обставини справи свідчать про те, що учасники належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому розгляд справи без їх участі - не є процесуальним порушенням відповідно до КАС України.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 122-1, 183-7, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в :

апеляційну скаргу Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.06.17р. у справі №743/718/17 - залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14.06.17р. у справі №743/718/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 27.09.17р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.