Справа № 825/607/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/607/17 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

25 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 10.03.2017р. № 9/ст та від 10.03.2017р. № 38 о/с, а також поновити на посаді рядового внутрішньої служби курсанта другого курсу денної форми навчання Академії Державної пенітенціарної служби.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Наказом від 11.08.2015р. № 224, на підставі рішення приймальної комісії від 11.08.2015р. № 12 ОСОБА_5 з 18.08.2015р. було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України.

На підставі рапорту начальника 2-го курсу юридичного факультету ОСОБА_8 наказом від 06.03.2017р. № 8/ст стосовно позивача призначено службове розслідування.

Як вбачається зі змісту вказаного рапорту, в ньому міститься інформація щодо прибуття 06.03.2017р. близько 11:00 год. до Академії ДПтС курсанта 126 навчальної групи 2-го курсу рядового внутрішньої служби ОСОБА_5 із запізненням, оскільки з навчальної практики необхідно було прибути 10.02.2017р. При цьому, в рапорті також зазначено, що одна з наданих довідок містить виправлення в датах, пояснень щодо яких ОСОБА_5 не надає. Також, в довідці не зазначено чи перебував ОСОБА_5 на амбулаторному лікуванні.

В рамках проведення службового розслідування на адресу начальника Крижопільської окружної лікарні інтенсивного лікування було направлено інформаційний запит щодо надання інформації стосовно звернення позивача до даного лікувального закладу, видачі закладом медичної довідки та наявності в ній відповідної рекомендації лікаря щодо обмеження фізичного навантаження на один місяць.

Листом від 07.03.2017р. № 09/476 адміністрація лікувального закладу повідомила відповідача щодо звернення позивача за медичною допомогою 10.02.2017р. та підтвердила факт видачі лікарем довідки з рекомендацією щодо обмеження фізичного навантаження строком на один місяць.

Крім цього, відповідачем було направлено запит до Крижопільського районного центру первинної медико-санітарної допомоги, в якому він просив повідомити чи звертався позивач до їхнього лікувального закладу та чи надавалась довідка про тимчасову непрацездатність.

Крижопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги листом повідомив відповідача, що ОСОБА_5 дійсно знаходився на амбулаторному лікуванні та йому в подальшому була видана довідка про тимчасову непрацездатність з 23.02.2017р. по 03.03.2017р., в якій було зазначено «до навчання 04.03.2017».

На підставі наданих позивачем довідок та зібраних матеріалів було складено висновок службового розслідування від 09.03.2017р.

За результатами службового розслідування відповідачем прийнято наказ від 10.03.2017р. № 9/ст, яким на позивача, курсанта другого курсу юридичного факультету рядового внутрішньої служби, за порушення службової дисципліни накладено стягнення у виді звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України.

На підставі вказаного вище наказу та висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни, наказом від 10.03.2017р. № 38 о/с ОСОБА_5 було звільнено, згідно з п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 8 (звільнення з органів внутрішніх справ) ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ».

Вказаний наказ було направлено позивачу листом від 13.03.2017р. № 17/368 та поінформовано про відрахування його з навчального закладу.

Не погоджуючись з прийнятими наказами відповідача, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015р. № 356/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.03.2015р. за № 295/26740, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, який, згідно пункту 1, визначає: підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - ДКВС України); порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання; компетенцію структурних підрозділів апарату Державної пенітенціарної служби України, її територіальних органів управління, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, кримінально-виконавчої інспекції, навчальних закладів та закладів охорони здоров'я, що належать до сфери управління пенітенціарної служби України, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - органи і установи), під час проведення службових розслідувань; права та обов'язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань.

За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Порядку, особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, подавати виконавцю (голові, членам комісії), який (які) проводить(ять) службове розслідування, документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим зверненням ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також із матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Згідно пунктів 3, 4 розділу VIII Порядку, висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.

Із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням начальника, який призначив службове розслідування, ознайомлюється начальник органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, письмового пояснення, або за відсутності акта про її відмову від надання письмового пояснення. Небажання особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пунктів 6, 7 Порядку, рішення за результатами розгляду висновку та інших матеріалів службового розслідування приймається у 10-денний строк із дати їх надходження начальником, який його призначив.

За результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності у встановленому законом порядку.

Якщо вину особи рядового чи начальницького складу повністю доведено, начальник, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності її підлеглих забороняється.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі відмови особи рядового чи начальницького складу від ознайомлення з наказом під підпис безпосередній начальник такої особи спільно з посадовою особою підрозділу по роботі з персоналом складає відповідний акт.

Особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Порядок накладення та види дисциплінарного стягнення регламентовано Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р. № 3460 (далі - Закон № 3460).

В силу ст. 12 вказаного Закону, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 14 Закону № 3460, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом від 11.08.2015р. № 224, на підставі рішення приймальної комісії від 11.08.2015р. № 12, ОСОБА_5 з 18.08.2015р. було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України.

На підставі рапорту начальника 2-го курсу юридичного факультету ОСОБА_8 наказом від 06.03.2017р. № 8/ст призначено службове розслідування.

Зі змісту вказаного рапорту вбачається, що в ньому міститься інформація щодо прибуття 06.03.2017р. близько 11:00 год. до Академії ДПтС курсанта 126 навчальної групи 2-го курсу рядового внутрішньої служби ОСОБА_5 із запізненням, оскільки з навчальної практики необхідно було прибути 10.02.2017р. При цьому, в рапорті також зазначено, що одна з наданих довідок містить виправлення в датах, пояснень щодо яких ОСОБА_5 не надає. Також, в довідці не зазначено чи перебував ОСОБА_5 на амбулаторному лікуванні.

Позивача було ознайомлено з наказом від 06.03.2017р. № 8/ст про призначення службового розслідування, про що свідчить його власний підпис в наказі.

В ході проведення службового розслідування позивач відмовився надавати будь-які пояснення з приводу несвоєчасного прибуття до Академії ДПтС, ознайомившись з висновком службового розслідування, відмовився засвідчити своїм підписом факт ознайомлення з ним, ознайомившись з наказом про накладення на нього стягнення, відмовився засвідчити своїм підписом факт ознайомлення з цим наказом, про що було складені наявні в матеріалах справи акти від 09.03.2017р. № 8/346, від 10.03.2017р. № 8/358, від 10.03.2017р. № 8/359.

Також, під час проведення службового розслідування позивач не заявляв жодних клопотань про допит свідків, не давав письмових пояснень та відмовився від будь-яких свідчень.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта щодо порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування та про необізнаність стосовно обставин призначення та проведення такого розслідування.

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно законності та обґрунтованості оскаржуваних наказів, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. № 580-VIII, для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, установлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Положеннями абз.4 п. 17 Інструкції з організації внутрішньої служби Академії ДПтС, затвердженої наказом Академії ДПтС від 01.09.2016р. № 346 дск, визначено, що прибуття курсантів до навчального закладу здійснюється в день закінчення відпустки, з відрядження - не пізніше наступного дня після відрядження або завершення лікування з наданням «Довідки про тимчасову непрацездатність студента (курсанта) навчального закладу І - IV рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад» (форма № 095/о) затверджена наказом МОЗ України від 14.02.2012р.

Як вбачається з наказу Академії ДПтС від 27.12.2016р. № 509 «Про допуск до проходження навчальної практики у 2016 - 2017 навчальному році та відрядження курсантів 2-го курсу Академії, які навчаються за освітньо-кваліфікаційним рівнем підготовки «молодший спеціаліст...», останнім днем проходження практики курсантами є 09.02.2017р.

Таким чином, позивач по закінченню навчальної практики повинен був прибути до Академії ДПтС 10.02.2017р.

Однак, курсант 126 навчальної групи 2-го курсу ОСОБА_5 до Академії ДПтС 10.02.2017р. з навчальної практики не повернувся, про що свідчить рапорт начальника 2-го курсу ОСОБА_8 При цьому, також зазначено, що причини неприбуття не повідомив та на телефонні дзвінки не відповідав, що підтверджується також актами від 10.02.2017р. та від 11.02.2017р.

Крім цього, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_8 та його рапорту, йому стало відомо про хворобу позивача від його матері, а сам ОСОБА_5 телефонував йому лише один раз та повідомив, що точну дату прибуття до Академії повідомити не може, у зв'язку з тим, що продовжує хворіти.

06.03.2017р. позивач повернувся до Академії ДПтС після навчальної практики, надавши медичні довідки з Крижопільської окружної лікарні інтенсивного лікування та комунальної установи Крижопільський районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги б/н і б/д та від 23.02.2017р. № 80 відповідно.

При цьому, як вбачається з довідки від 23.02.2017р. № 80 позивач мав приступити до навчання 04.03.2017р., однак у вказаний день до Академії ДПтС не прибув, а прибув до навчального закладу лише 06.03.2017р. об 11:00 год., що є порушенням вимог ч. 3 ст.91 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 17 Інструкції з організації внутрішньої служби Академії ДПтС, затвердженої наказом Академії від 01.09.2016р. № 346 дск та розпорядку дня Академії.

Наказом Академії ДПтС від 01.09.2016р. № 346 дск встановлено шестиденний робочий тиждень з вихідним днем у неділю, розпорядком дня передбачено в робочі дні в тому числі і суботу відвідування занять курсантами з 08.00 год., що підтверджується довідкою проректора Академії ДПтС від 26.04.2017р. № 130.

В свою чергу, 04.03.2017р. та 06.03.2017р. були для курсантів Академії робочими днями відповідно до розпорядку дня, затвердженого наказом Академії ДПтС № 346.

Отже, позивач прибув до Академії після закінчення навчальної практики несвоєчасно, надавши керівництву Академії довідки про тимчасову непрацездатність невстановленого зразка, які містили незастережені виправлення, що і стало підставою для проведення службового розслідування щодо нього, внаслідок якого було прийнято рішення щодо звільнення позивача зі служби.

Судом першої інстанції вірно зазначено про те, що недоліки у складанні вказаних вище довідок не можуть слугувати підставою для звільнення позивача, оскільки не спростовують факту його звернення до медичних закладів та перебуванні на лікуванні, що також підтверджується листами відповідних медичних установ. При цьому, вказане в свою чергу не звільняє позивача від обов'язку з'явитися до Академії ДПтС у визначений в довідці від 23.02.2017р. № 80 строк.

Інші доказів на підтвердження тимчасової непрацездатності позивача з 03.03.2017р. по 06.03.2017р. відповідачу надано не було.

Таким чином, службове розслідування було проведено на підставі наявних на момент його проведення доказів, на що, Академією ДПтС були вчинені всі можливі дії щодо їх отримання, а надання позивачем довідок не спростовує факту порушення ним службової дисципліни з 03.03.2017р. по 06.03.2017р. та може бути самостійною підставою для проведення службового розслідування та застосування до позивача заходів дисциплінарного впливу.

Доводи та посилання апелянта на довідку, яка видана лікарем ОСОБА_10 про проходження обстеження та лікування позивача з 03.03.2017р. по 06.03.2017р., яка, за твердженням апелянта підтверджує підставу його відсутності в розташуванні Академії ДПтС у вказаний період, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таку довідку ОСОБА_5 при проведенні службового розслідування надано не було.

При цьому, вказана довідка не відповідає вимогам наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.02.2012р. № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я незалежно від форм власності та підпорядкування».

Що стосується виду стягнення, накладеного на ОСОБА_5, колегія суддів зазначає, що питання про обрання того чи іншого виду стягнення, відповідно до положень дисциплінарного статуту ОВС є виключним правом керівника органу.

При обранні виду стягнення береться до уваги характер скоєного позивачем дисциплінарного проступку, який полягає у безпідставному неприбутті на службу до Академії ДПтС у встановлені строки.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено те, що на позивача протягом 2016-2017 навчального року за порушення службової дисципліни неодноразово накладались стягнення, питання про обрання виду дисциплінарного стягнення виносилось на погодження Ради курсантського та студентського самоврядування Академії ДПтС, а також були враховані дані, що характеризують особу позивача, який зарекомендував себе з негативної сторони.

Крім цього, 28.12.2016р. та 22.03.2017р. відносно позивача розпочаті кримінальні провадження за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України та ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Таким чином, доводи апелянта стосовно того, що він за час проходження служби зарекомендував себе з позитивного боку спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень з боку відповідача процедури проведення службового розслідування. Службове розслідування проведено на підставі наданих позивачем документів та інформації, є всебічним, повним, обґрунтованим, таким, що проведено у суворій відповідності до Порядку проведення службових розслідувань в Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015р. № 356/5. Під час накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби за грубе порушення службової дисципліни, відповідач діяв відповідно до законодавства та в межах своїх повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність прийняття відповідачем відносно позивача наказів 10.03.2017р. № 9/ст про накладення дисциплінарного стягнення та від 10.03.2017р. № 38 о/с про звільнення зі служби, згідно з п. 6 ст. 77 Закону України «Про «Національну поліцію» та п. 8 ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут ОВС України».

Інші позовні вимоги стосовно поновлення позивача на посаді рядового внутрішньої служби курсанта другого курсу денної форми навчання Академії ДПтС є похідними від попередньої позовної вимоги, а тому судом вірно відмовлено в їх задоволенні.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 29.09.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Твердохліб В.А.