Справа № 265/3648/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

25 вересня 2017 року м. Київ К/800/27338/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними та стягнення одноразової грошової допомоги, -

в с т а н о в и в :
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 9 серпня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, а особі, яка її подала, надано строк для усунення вказаних недоліків.

У визначений строк недоліки усунуто.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у травні 2012 року йому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення, отриманого у 1986 році під час проходження військової служби у Демократичній Республіці Афганістан у складі Збройних Сил СРСР. У зв`язку з цим, 26 січня 2016 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, проте відповідач відмовив у призначенні та виплаті йому цієї допомоги. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки одноразова грошова допомога виплачується і в разі настання інвалідності пізніше, ніж через три місяці після звільнення з військової служби, за умови, що захворювання або нещасний випадок мали місце в період її проходження.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, з причини, що інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, в редакції Закону від 11 листопада 2011 року, та підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, на підставі заяви позивача від 26 січня 2016 року та доданих до неї документів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Так, судами встановлено, що у період з 16 листопада 1984 року по 1 лютого 1987 року позивач проходив строкову військову службу та у період з 3 травня 1985 року по 1 лютого 1987 року приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, про що свідчить записи у військовому квитку та довідка Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 26 січня 2016 року №12.

Згідно висновку судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 10 листопада 2011 року №962/Ж позивач у 1986 році в період бойових дій у Афганістані в результаті вибуху снаряду отримав осколкові порання голови, спини. За наслідками обстеження зроблений висновок, що описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, які могли бути отримані в період бойових дій в Афганістані, тобто у 1986 році.

Згідно протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 30 листопада 2011 року №2097 у позивача наявні множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини (контузія головного мозку 1986 року), наслідки яких у вигляді шкіряних рубців у зазначених анатомічних областях підтверджені висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №962/ж від 10.11.2011 року Київського міського бюро судово-медичної експертизи, та які в подальшому призвели до розвитку «Гіпертоничні хвороби ІІ ст. залишкових явищ перенесеної контузії головного мозку у вигляді посттравматичної енцифало і вестибулопатії ІІІ ст. з веститибуло-атактичним синдромом, зниженням концентрації уваги і пам`яті. Після травматичний арахноїдит головного мозку з розладом ліквороциркуляції. Центральна вестибулярна дисфукція ІІ-ІІІ ст. Двостороння сенсоневральна туговухість», що підтверджено медичними документами.

Крім того, військово-лікарською комісією встановлено, що поранення (контузія) і захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В подальшому 5 квітня 2012 року позивачу первісно встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААБ № 270469 від 3 травня 2012 року, у якій зазначено, що інвалідність позивача виникла у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. У червні 2015 року позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з тих самих підстав, що й у 2012 році, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААБ № 436210 від 4 червня 2015 року. У червні 2015 року позивач отримав посвідчення інваліда ІІІ групи.

Крім того, судами встановлено, що 26 січня 2016 року позивач звернувся до Донецького обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.

29 лютого 2016 року Департамент фінансів Міністерства оборони України надіслав до Донецького обласного військового комісаріату лист в якому повідомив, що згідно підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті,поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не менше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження. А тому оскільки позивачу встановлено інвалідність понад зазначений термін, відсутні законодавчі підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент встановлення позивачу первинно інвалідності ІІІ групи діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, та відповідно до норм якого позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги.

Крім того, суди виходили з того, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Також суди виходили з того, що позивач надав суду належні та достатні докази того, що поранення, контузія, захворювання були отримані ним та пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, а також про те, що інвалідність позивача є наслідком захворювань і поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час проходження ним строкової служби у Збройних Силах СРСР.

Міністерство оборони України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України посилається на те, що підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, встановлено граничний термін у три місяці після звільнення зі служби, після закінчення якого військовослужбовці, які проходили саме строкову військову службу, не мають права на виплату одноразової грошової допомоги. А тому оскільки позивач був звільнений з лав Збройних Сил України у 1987 році, а інвалідність встановлено у 2012 році, тобто більше ніж через три місяці після звільнення зі служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем не надано доказів того, що інвалідність настала не внаслідок вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, не внаслідок навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства. А тому оскільки у відповідача відсутні документи про обставини травми та контузії позивача, то підстави для здійснення виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Проте із вказаними доводами Міністерства оборони України погодитись не можна з огляду на те, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачем надано повний пакет документів, необхідних для виплати йому одноразової грошової допомоги, в тому числі тих, які підтверджують те, що поранення (контузія) і захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 3 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними та стягнення одноразової грошової допомоги, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець