Справа № 394/605/17
Суддя: Запорожець О. М.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого: судді - Запорожець О. М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дії суб'єкта владних повноважень, визнання незаконними та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дії суб'єкта владних повноважень, визнання незаконними та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що вона після отримання вищої юридичної освіти з 24.01.2007 року по теперішній час працює в органах прокуратури України. 08.08.2017 року вона звернулася до Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства відповідно до п. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ та проведенні їй перерахунку пенсії як інваліду II групи з дитинства відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ у розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Кіровоградської області за вих. № 18-227-17 від 07.08.2017.

Проте, листом № 330/05-25 від 11.08.2017 (одержаним нею 17.08.2017року ) на підставі розпорядження комісії управління Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області № 126054 від 09.08.2017 року, їй відмовлено в перерахунку пенсії, а саме переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та проведенні їй відповідного перерахунку пенсії.

Своє рішення відповідач мотивував змінами в законодавстві щодо пенсійного забезпечення, пославшись при цьому, на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, відповідно до якого у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, у тому числі, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Позбавляючи її гарантованого державою права, відповідач свою відмову обґрунтував тим, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищевказаним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, відповідно права на призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» вона не має.

Посилання відповідача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 є безпідставним, оскільки причиною відмови фактично зазначено неприйняття закону щодо призначення спеціальних пенсій.

Проте, неприйняття закону не стосується призначення пенсій прокурорам, оскільки чинний Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ не містить ніяких обмежень, у тому числі й обмеження, передбачені Законом України від 02.03.2015 № 213. Окрім цього, положення чинного Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, на які послався відповідач у своєму рішенні, не скасовують пенсії по інвалідності прокурорам.

Комісія Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області при прийнятті вказаного рішення та відповідно у своєму листі безпідставно, незаконно посилається на п. 5 розділу III «Прикінцевих положень» Закону України № 213 від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», що набрав чинності з 01.04.2015, яким призупинялась дія ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року щодо регулювання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, який діяв на час набрання чинності (01.04.2015) Закону №213-УІІІ, у той час як вказані положення Закону втратили чинність на підставі введення в дію 15.07.2015 року нового Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 1.10.2014, яким на сьогоднішній день, а також на день її звернення до Благовіщенського об'єднаного управління ПФУ Кіровоградської області (08.08.2017) та надання відповіді (11.08.2017), регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014. Таким чином, незаконним та безпідставним є ототожнення реалізації її права на пенсійне забезпечення (на перехід з одного виду пенсії на інший та проведення відповідного розрахунку) з фактом прийняття у невизначеному майбутньому закону щодо скасування чи поновлення спеціальних пенсій. Таке обґрунтування відповідача щодо відмови в переведенні її з одного виду пенсії на інший та проведення відповідного перерахунку пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства, позбавляє її законного права набуття пенсії як інваліда II групи з дитинства відповідно до Закону України «Про прокуратуру», отримання відповідного статусу (пенсіонера органів прокуратури) та розміру пенсії, згідно державних гарантій, що діють на момент мого звернення до органів Пенсійного фонду України. Фактично мене позбавлено її на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з причин, які не впливають на виникнення цього права.

Позивачка вважала таку бездіяльність відповідача протиправною.

Просила суд визнати протиправними дії Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови в перерахунку пенсії з 08.08.2017, а саме переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру». Визнати протиправним та скасувати розпорядження комісії Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області №126054 від 09.08.2017 про відмову в перерахунку пенсії, а саме перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Зобов'язати Благовіщенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області прийняти рішення про переведення її з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014 року та проведення перерахунку пенсії як інваліда II групи з дитинства, яку вона отримувала на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-227вих-17 від 07.08.2017 року, без обмеження розміру. Зобов'язати Благовіщенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області виплачувати їй пенсію як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014 року, починаючи з 08.08.2017 і в подальшому, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-227вих-17 від 07.08.2017 року, без обмеження розміру.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, але від неї надійшла заява, в якій вона просила суд розглянути адміністративний позов у її відсутності та задовольнити його.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився але надіслав суду заперечення, в якому просив слухати справу у його відсутності. Крім того, зазначив в запереченні, що розглянувши адміністративний позов Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області вважає, що він не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач зазначає, що вона звернулася 08.08.2017 року до Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до Закону України «ІІро загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства відповідно до п. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII та проведенні перерахунку пенсії як інваліду II групи з дитинства відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIІ у розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Кіровоградської області з вих. № 1 8-227-17 від 07.08.2017 року. На виконання вимог Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, який набрав чинності з 16.07.2015 року, зокрема ст. 86 прокурорам, визнаними інвалідами 1 та II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Водночас, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, відповідно до п. 5 розділ III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213.

Враховуючи вищевикладені обставини, відповідач вважав, що не має правових підстав для переведення на пенсію відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 Просив відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання вчинити певні дії.

Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі письмових доказів.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В розумінні ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ч. 1 ст. 8 КАС України регламентує, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Позивачка 03.07.2007 року закінчила Одеську національну юридичну академію і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» /а.с.22/.

24.01.2017 року на підставі наказу прокурора Кіровоградської області № 40-к її було прийнято на роботу до органів прокуратури /а.с.23/.

08.08.2017 року позивачка звернулась до Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства відповідно до п. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ та проведенні їй перерахунку пенсії як інваліду II групи з дитинства відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ у розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Кіровоградської області за вих. № 18-227-17 від 07.08.2017 року.

Листом № 330/05-25 від 11.08.2017 року позивачку було повідомлено, що на підставі розпорядження комісії управління Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області №126054 від 09.08.2017 року їй відмовлено в перерахунку пенсії, а саме переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та проведенні їй відповідного перерахунку пенсії. Своє рішення відповідач мотивував змінами в законодавстві щодо пенсійного забезпечення, пославшись при цьому, на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, відповідно до якого у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, у тому числі, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» /а.с.16/.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив у дію 15.07.2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанню виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Згідно із ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам, визнаним інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 , ч. 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержаної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

У відповідності до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка.

З копій диплому серії НОМЕР_1 від 03.07.2007 та записам у трудової книжці серії НОМЕР_2 від 16.01.2007 вбачаються такі відомості про роботу позивачки:

- з 01.09.2002 по 05.07.2006 роки навчалася у Одеській Національній юридичній академії;

- з 24.01.2007 рік по 28.08.2008 рік працювала на посаді слідчого прокуратури Новоархангельського району;

- з 28.08.2008 рік по 12.04.2012 рік працювала на посаді помічника прокурора Новоархангельського району;

- з 12.04.2012 рік по 20.12.2012 рік переведена на посаду прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Кіровоградської області;

- з 20.12.2012 року у зв'язку зі змінами в структурі та штатному розписі прокуратури Кіровоградської області, відповідно до наказу Генерального прокурора України № 202-ш від 21.11.2012 року призначена на посаду прокурора відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Кіровоградської області;

- з 11.07.2013 року призначена на посаду заступника начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Кіровоградської області;

- з 30.07.2015 у зв'язку зі змінами в структурі та штатному розписі прокуратури області, відповідно до наказу ГПУ №47 від 15.07.2015 переведена на посаду заступника начальника відділу підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Кіровоградської області;

- з 13.10.2015 рік по 13.02.2016 рік працювала на посаді прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Кіровоградської області,

- з 13.02.2016 рік переведена на посаду прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Кіровоградської області /а.с.22,24-25, 26/.

Таким чином, з 24.01.2007 рік по теперішній час позивачка безперервно працює в органах прокуратури України.

Згідно довідки про заробіток для нарахування пенсії, виданої прокуратурою Кіровоградської області за № 18-227вих-17 від 07.08.2017 заробіток позивачки для нарахування пенсії за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії складає 12514,80 грн. /а.с.18,19/.

Отже, на момент звернення до Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (на 08.08.2017) стаж роботи в органах прокуратури, що дає право на призначення позивачці пенсії по інвалідності II групи з дитинства згідно ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року становить 10 років 6 місяців і 14 днів, тобто більше 10 років.

Враховуючи вимоги ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, наявність 10 річного стажу роботи в органах прокуратури, 08.08.2017 року позивачка має законне право на переведення її з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ та проведення перерахунку пенсії, як інваліда II групи з дитинства, яку вона отримувала на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію, як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми заробітної плати.

Приписам ч. 3 ст. 22 та ст. 46 Конституції України констатовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Положення Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду на підставі Конституції України для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені; крім випадків, передбачених Конституцією України.

В рішенні Конституційного Суду України №7рп-/2016 від 20.12.2016 року зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Конституційний суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію» (565-12), «Про прокуратуру» (1789- XII) тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів (п. 3 рішення Конституційного Суду України №5 рп/2002 від 20.03.2002).

Крім цього, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 року у абз. 4 п. 6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України) (254к/96-ВР), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України) (254к/96-ВР), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається. Зупинення дії цієї норми можливе лише за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України (254к/96-ВР) надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України) (254к/96-ВР).

При цьому, в рішенні № 10-рп/2008 від 22.05.2008 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5- рп/2005, згідно з яким «...конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, позивачка набула право переходу з одного виду пенсії на інший та проведення відповідного перерахунку пенсії, після набуття нею стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, тобто з 24.01.2017 року.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

В п. 4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: - в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

У абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року К8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. ( абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Більш того, на підставі п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ з 01.06.2015 року взагалі припинено призначення пенсій, у тому числі по інвалідності, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України. На час прийняття вищевказаного Закону №213-УІІІ від 02.03.2015 та з 01.06.2015 року до 01.06.2016 року діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, яким регулювалися питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури (ст. 50-1 Закону), саме за нормами цього Закону неможливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Проте, з 15 липня 2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86).

Будь які зміни до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії, у тому числі по інвалідності, законодавцем на сьогоднішній день не внесено, дію вказаної норми закону не припинено.

Положення цієї статті є чинними і дають право позивачці, як працівнику прокуратури України, за наявності не менше 10 років стажу та наявності інвалідності II групи, звернення до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII від 02.03.2015року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», що набрав чинності з 01.04.2015 року є законом загальної дії, а Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII є спеціальним законом, відповідно за загальним правилом за наявності протиріч застосовується норма спеціального закону.

Таким чином, на сьогоднішній день повинен застосовуватися Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ у частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України органами Пенсійного фонду України при призначення (переведенні з одного виду пенсії у інший) пенсії по інвалідності, відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» за наявності на день звернення стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років та наявності відповідної групи інвалідності, який введений в дію після прийняття Закону України №213-VIII від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», що набрав чинності з 01.04.2015 року.

Крім цього, вирішуючи питання про застосування Закону в часі, необхідно виходити із положень ст. 22 Конституції України, як зазначалося вище. Адже, Конституційний Суд України у рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність поширюється на фізичних осіб (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», передбачено, що оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року, ухваленого у справі №1-2/2013р. зокрема також вказано, що Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Зазначені вище норми права безумовно вказують на правоту (правомірність) позивачки з приводу звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, як інваліду, та разом з тим констатують неправомірність дій відповідача з приводу безпідставної відмови у переведенні позивачки на інший вид пенсійного забезпечення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про достатність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 41, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю. Визнати протиправними дії Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з 08.08.2017 року, а саме переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Визнати протиправним та скасувати розпорядження комісії Благовіщенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області №126054 від 09.08.2017 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1, а саме перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Благовіщенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.10.2014 року та проведення перерахунку пенсії як інваліда II групи з дитинства, яку вона отримувала на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-227вих-17 від 07.08.2017, без обмеження розміру.

Зобов'язати Благовіщенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області виплачувати ОСОБА_1 пенсію, як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014 року, починаючи з 08.08.2017 року і в подальшому, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-227вих-17 від 07.08.2017 року, без обмеження розміру.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 /десяти/ днів з моменту отримання її копії.

Головуючий: