Справа № 638/5481/17
Суддя: Наумова С. М.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дзержинський районний суд м.Харкова
Справа № 638/5481/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017 20.09.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Наумової С.М. ,

секретаря Крупенко Л.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління державної міграційної служби України у Харківській області , Немишлянського (Фрунзензського) РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся через свого представника громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3( далі позивач ) з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (далі ГУ ДМС у Харківській області, (відповідач-1), до Немишлянського (Фрунзензського) РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області- (відповідач-2 ) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що він є громадянином ОСОБА_4, що підтверджується паспортним документом №09 АР 89830, виданий 23.04.2010 р. Міністерством юстиції ОСОБА_4, термін дії якого до 23.04.2020 р., прибув до України 19.10.2016 року через КП «Харків» та на законних підставах перебував у м. Харкові, а 10.01.2017 р. вільно залишив територію України через КПП Аеропорт-Харків.

У Харків прибув з метою одруження з громадянкою України, мешканкою м. Харкова ОСОБА_5 , разом з якою 10.01.2017 р. виїхав із м. Харкова до ОСОБА_4, де 17.01.2017 р.між ними був укладений шлюб. В березні 2017 року від своєї дружини йому стало відомо, що відносно нього винесено рішення про заборону вїзду на територію України терміном на 3 років. З текстом рішення ознайомлений вперше в березні 2017 року. З зазначеними в рішенні порушеннями не погоджується та посилається на свій паспорт, в якому відсутні будь-які відмітки щодо порушень законодавства України про правовий статус іноземців. Вважає , що начальником Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_6 за погодження з керівництвом ГУ ДМС України в Харківській області винесено необґрунтоване та не відповідаючи дійсності рішення. 21 листопада 2016 року посадовими особами Немишлянського (Фрунзензського) РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області не затримувався і відносно нього ніяких рішень з його участю не приймалось. А 27.10.2016 р. він був затриманий і доставлений співробітниками Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України, де він надав усні пояснення про те, що перебував на ринку 1-й кілометр зі своєю теперішньою дружиною, яка працювала на цьому ринку продавцем, однак сам ніякою трудовою діяльністю не займався, законодавство не порушував. Після встановлення обставин йому повернули паспорт і відпустили, ніяких процесуальних документів не складали в його присутності і він нічого не підписував. Крім цього випадку він більше працівниками міграційної служби не затримувався. З рішенням не згоден в повному обсязі, однак по факту оскаржує тільки заборону вїзду в Україну на 3 роки. Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду,оспорюючи заборону вїзду на 3 роки, просить його скасувати, аргументуючи, що у нього зявилась родина і у м. Харкові проживає його дружина, тобто у нього є сімя, з якою він прагне воззєднатися. Просив суд визнати дії та рішення посадових осіб Немишлянського (Фрунзензського) РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області і та ГУ ДМС України в Харківській області про заборону вїзду на територію України неправомірними та скасувати.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд визнати дії та рішення посадових осіб Немишлянського (Фрунзензського) РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області і та ГУ ДМС України в Харківській області про заборону вїзду на територію України неправомірними та скасувати.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що у поданих суду письмових запереченнях і додатки до них відповідачем ОСОБА_2 відсутні докази правомірності прийнятого рішення і є неналежними доказами, оскільки як в запереченнях , так і в доданих до них документах містяться описки, неточності інші порушення, а основне це те, що вони складені на громадянина на прізвище ОСОБА_7, тобто на іншу особу, що прямо вказує на їх недостовірність і такі документи не можуть бути належними доказами, інших доказів суду відповідачі не надали і факт порушення законодавства України позивачем ОСОБА_3, як на підставу винесення рішення від 21.11.2016 р. рішення про примусове повернення і заборону вїзду в Україну на 3 роки не обгрунтували належними та допустими доказами. В той час у ОСОБА_3 в м. Харкові проживає сімя, а 07.09.2017 року народилась дочка і він має право як за міжнародним правом і тим більше за законодавством України на воззєднання сімї.

Представник відповідача ГУ ДМС України в Харківській області у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, посилаючись на зміну обставин, а саме на те, що позивач, маючи сімю в Україні, має право на воззєднання з сімєю, просив вирішити спір на розсуд суду.

Представник відповідача Немишлянського (Фрунзензського) РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_2А.в судове засідання не зявився, надав заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

До запереченнь, наданих суду 14 червня 2017 року, відповідач надав докази:

рішення про скорочення терміну перебування в Україні громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_7,протокол та постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП на імя ОСОБА_7,пояснення від ОСОБА_7.

Дослідивши подані документи та матеріали, встановивши фактичні обставини справи та обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги та заперечення сторін, надавши правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на таке:

Начальником ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_8 затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_7( ОСОБА_3) за межі України із забороною вїзду на територію України терміном на 3 років, яке винесено 21.11.2016 року начальником Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_6 (а. с. 8 ).

В зазначеному рішенні прізвище позивача вказане як ОСОБА_7, проте відповідачем дотримана вимога про дублювання прізвища латиницею MZHAVANADZE GIA, яке вписується на підставі паспортного документа особи і тлумачиться як оригінал, а прізвище на державній мові як переклад. В даному випадку субєктом владних повноважень при складанні рішення допущена помилка при написанні прізвища на українській мові. Правильний переклад прізвища з грузинської мови на українську ОСОБА_3. Особа позивача посвідчена копією паспортного документа іноземця (п.16 ст.1 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства- далі Закон № 3773-У1 в редакції від 18.06.2016 р.) 09АР89830 на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідкою за №01/3889 від 10.05.2016 р., виданою адміністративною службою муніципалітету Кобулеті про те, що гр. ОСОБА_3, особистий номер 9, проживає в с. Чахаті маніципалітету Кобулеті Аджарської автономної республіки ОСОБА_4.( а.с. 9 )

Судом встановлено, що 27.10.16 р. у ході проведення заходів, спрямованих на протидію нелегальній міграції, співробітниками Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області на ринку 1-й кілометр був виявлений громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

03.11.2016 р. начальником Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області за погодженням з в.о. начальника ГУ ДМС України в Харківській області винесено рішення про скорочення терміну перебування в Україні громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_7 (як зазначено в рішенні) ОСОБА_7 до 05.11.2016 р.

В подальшому, 08.11.2016 року складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП (порушенням строку перебування іноземців в Україні) і в цей же день начальником Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою за вчинення вищезазначеного правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Після чого, 21.11.2016 року прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яким позивачу також заборонено подальший в'їзд в Україну на термін 3 роки .

Документального підтвердження про ознайомлення позивача з цим рішенням або про вручення його йому під розписку чи в інший спосіб відповідачами не надано.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі Закон).

Дослідивши документи, надані відповідачами, суд вбачає, що всі вище зазначені документи не містять ознак доказу через істотні помилки та розбіжності, які містяться в них, а саме: в рішенні від 03.11.2016 р. зазначена особа як ОСОБА_7, це саме прізвище задокументовано в протоколі, постанові та в поясненнях, що вказує на формальне їх складання, без перевірки особи у належний спосіб, а тим більше про забезпечення прав іноземця.Тим самим відповідач надав суду неналежні докази, які не можуть бути підставою для заборони вїзду в Україну позивачу.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Суд встановив, що рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскаржується позивачем в частині заборони подальшого в'їзду в Україну на термін 3 роки.

Так, частиною 2 ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 3 - 4 ст. 26 Закону, один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, як підставу для визнання протиправним оскаржуваного рішення, надав суду належним чином оформлену з перекладом та нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина ОСОБА_4, де відсутні відмітки, передбачені ст.24 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, якою затверджений порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, прописана процедура про те, що : « У рішенні про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України зазначається строк, протягом якого особа зобовязана виїхати з України. Такий строк не може бути більш як десять діб з дня прийняття рішення. Копія зазначеного рішення видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку.

У паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, ставиться відмітка Строк тимчасового перебування скорочено до __ _______ 20__ року.

Аналогічно, згідно з вимогами ст.26 Закону №3773 та приписами Інструкції від 23.04.2012 р. №353/271/150 Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства : Один із примірників рішення про примусове повернення негайно видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято. Інший примірник залишається в органі, який його прийняв.

Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною вїзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону вїзду.

2.5. Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства .

Відповідачі не спростували доводи позивача та не надали доказів щодо вручення копії рішення від 21.11.2016 р. позивачеві та не підтвердили дотримання вище зазначених процедур при складанні оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідач у своєму рішенні зобов'язаний був вказати одну з підстав для заборони в'їзду в Україну, визначених ст. 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, однак у оскаржуваному рішенні відсутнє посилання на ст.13 Закону України №3773-У1.

Суд погоджується з такими доводами позивача виходячи з наступного.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого адміністративного суду України, висвітленими в п. 18 Постанови № 1 від 25.06.2009р. Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні ( в редакції Постанови від 16.03.2012 року ), при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

До того ж ст.13 закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено чіткий перелік підстав для заборони вїзду іноземців в Україну, серед яких відсутні такі, які могли б надати відповідачу право на заборону вїзду.

З аналізу вищезазначених норм Закону слідує, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов'язані одночасно приймати рішення й про заборону в'їзду цієї особи на територію України. Встановлена ч.2 ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства можливість прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб'єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну є не обов'язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому суд зазначає, що статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" не визначено підстави для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

При прийнятті рішення про заборону в'їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб'єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які, як вже зазначалось судом, визначені в ст. 13 Закону.

Суд приходить до висновку, що в оскаржуваному рішенні відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування щодо позивача заборони подальшого в'їзду в Україну та відсутні посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийнятті рішення про встановлення заборони в'їзду в Україну громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 на термін 3 роки.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що доводи відповідачів не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративного позову.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 183-7, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 21 листопада 2016 року Начальника Фрунзенського ( переіменованого на Немишлянський) РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_6, узгоджене Першим заступником начальника ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_9 та затверджено Начальником ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_8, яке винесене 21.11.2016 року, в частині накладення заборони на в'їзд в Україну терміном на 3 (три) роки громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 (MZHAVANADZE GIA латиницею), 27.11.1981р.н.

Зобов'язати начальника ГУ ДМС в Харківській області впродовж 10 днів з дня набуття чинності постанови суду повідомити Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування заборони в'їзду в Україну громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3 (MZHAVANADZE GIA латиницею), 27.11.1981р.н., паспортний документ № 09АР89830 від 23.04.2010 р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дзержинського районного суду міста Харкова суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.М. Наумова