Справа № 826/6295/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6295/17 Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у реєстрації права власності на ? частину автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 за позивачем;

- зобов'язати Регіональний сервісний центр в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2015 у справі №753/7644/15-ц у зв'язку зі зміною власника транспортного засобу провести перереєстрацію автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, зазначивши в реєстраційних документах, що власником ? частини автомобіля є ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати відповідача видати ОСОБА_3 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на легковий автомобіль Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, де в графі «особливі відмітки» зазначити, що ОСОБА_3 є співвласником транспортного засобу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано Регіональний сервісний центр в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2015 у справі №753/7644/15-ц провести перереєстрацію автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, зазначивши в реєстраційних документах, що власником ? вищезазначеного транспортного засобу є ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано Регіональний сервісний центр в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на легковий автомобіль Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, із зазначенням в графі «особливі відмітки» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 як співвласника транспортного засобу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Регіональний сервісний центр в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02.11.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 17.02.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у справі №753/7644/15-ц визнано право власності на 1/2 частину автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 за ОСОБА_3 На іншу частину даного автомобіля визнано право власності за ОСОБА_4

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №753/7644/15-ц набрало законної сили 17.02.2016.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.03.2017 було знято арешт з автомобіля накладений ухвалою суду від 10.02.2015 в порядку вжиття заходів забезпечення позову.

30 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з заявою до Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України про реєстрацію права власності на ? частину автомобіля Ford Fusion. До заяви додано належним чином засвідчену копію рішення суду від 02.11.2015 з доказами набрання законної сили; копію ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 20.03.2017 про зняття арешту з автомобіля накладного в рамках вжитих заходів забезпечення позову; копію листа Регіонального сервісного центру в м. Києві.

Листом Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 11.04.2017 №31/26-Д-300 повідомлено ОСОБА_3, що її заяву про реєстрацію права власності розглянуто, однак залишено без задоволення. В зазначеному листі відповідач зазначив, що реєстрація права власності на ? частину транспортного засобу, відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації, перереєстрації й обліку транспортних засобів і видачі реєстраційних документів і номерних знаків установлений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопеді, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 можлива лише за умови одночасного звернення співвласників до будь-якого сервісного центру МВС, подавши при цьому засвідчену копію рішення суду щодо розподілу майна, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та сам транспортний засіб для його огляду фахівцем експертної служби МВС з одночасною сплатою всіх передбачених законодавством платежів.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача та вважаючи, що відповідачем не взято до уваги постанову суду, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем неправомірно відмовлено у проведені перереєстрації транспортного засобу, власником 1/2 якого на підставі рішення суду є позивач. Та зобов'язав видати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із зазначенням в графі «особливі відмітки» позивача як співвласника транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши оскаржуване рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державна реєстрація і облік транспортних засобів здійснюється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Інструкція встановлює порядок здійснення центрами надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (далі - ТЗ), оформлення і видачі свідоцтв про реєстрацію ТЗ, тимчасових реєстраційних талонів (далі - реєстраційні документи) та номерних знаків на ТЗ.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» та пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів забороняється експлуатація незареєстрованих (не перереєстрованих) транспортних засобів.

Згідно з п. 24 зазначеного Порядку реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) фізичної особи чи місцезнаходження юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 30 березня 2017 року позивач звернулась до Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України про реєстрацію права власності на ? частину автомобіля Ford Fusion, оскільки рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02.11.2015 у справі №753/7644/15-ц, яке набрало законної сили 17.02.2016, за нею було визнано право власності на 1/2 частину автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

Проте позивачу було відмовлено у здійсненні зазначеною реєстрації автомобіля.

Необхідно наголосити, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02.11.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у справі №753/7644/15-ц визнано право власності на 1/2 частину автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20.03.2017 скасовано заходи забезпечення позову у справі №753/885/15-ц та знято арешт з автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 значиться лише ОСОБА_4.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. 3.1. Інструкції реєстрація ТЗ проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 6-32 Порядку. Для проведення реєстрації ТЗ посадовими особами Центру приймаються до розгляду письмові заяви власників ТЗ - фізичних або юридичних осіб, зразки яких наведено в додатках 1, 2 до цієї Інструкції.

Абзацом 1 п. 33 Порядку визначено, що перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться.

Пунктом 39 Порядку передбачено, що у разі перереєстрації транспортного засобу свідоцтво про реєстрацію підлягає заміні на загальних підставах.

Згідно п. 4 Інструкції перереєстрація ТЗ проводиться працівниками Центру з урахуванням вимог пунктів 8, 12, 15, 33-39 Порядку. У разі перереєстрації ТЗ свідоцтво про реєстрацію ТЗ (технічний паспорт) підлягає заміні на загальних підставах.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів слідує, що у разі зміни власника ТЗ протягом 10 днів за заявою власника повинна бути проведена перереєстрація ТЗ, тобто встановлено обов'язок власника звернутися до Регіонального сервісного центру MBСУ для проведення перереєстрації, а при не виконанні вказаного обов'язку, власнику забороняється експлуатація не перереєстрованого ТЗ.

Відповідно до п. 3.10 Інструкції, посадовими особами Центру здійснюється також контроль за дотриманням власниками ТЗ або їх представниками визначеного Порядком терміну реєстрації ТЗ. Документи, які підтверджують відсутність можливості своєчасного проведення реєстрації власником ТЗ (хвороба, відрядження або інші поважні причини), долучаються до матеріалів реєстрації.

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів забороняється експлуатація незареєстрованих (не перереєстрованих) транспортних засобів, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі "Особливі відмітки" свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника може бути зроблено запис «прізвище співвласника».

Положеннями пункту 8 зазначеного Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу є належним чином засвідчена копія рішення суду, з зазначенням юридичних і фізичних осіб, які визнаються власниками транспортного засобу, марка, модель, рік випуску, ідентифікаційний номер складових такого автомобіля.

За таких обставин, звернення позивача, як співвласника рухомого майна для здійснення відповідачем дій по перереєстрації транспортного засобу повністю узгоджуються з наведеними вище нормативно-правовими актами.

Апелянт посилається на те, що позивачу було відмовлено в проведенні перереєстрації у зв'язку з тим, що він звернувся одноособово, без співвласника автомобіля, та без самого транспортного засобу.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими доводами відповідача, оскільки документом, що підтверджує право власності позивача на 1/2 частину Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 є рішення суду про розподіл майна, що набрало законної сили. Відтак, згода іншого співвласника на перереєстрацію транспортного засобу не потрібна.

Крім того, підставою для відмови у реєстрації за позивачем права власності на 1/2 частину Ford Fusion слугували посилання відповідача на вимоги п. 15 Порядку, а саме вказано, що позивачу також необхідно надати транспортний засіб для огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції у позивача відсутня можливість надати автомобіль для огляду фахівцями експертної служби МВС, оскільки інший співвласник чинить перешкоди у реалізації позивачем прав визначних судовим рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано та не доведено.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним, допустимим та необхідним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов'язання відповідача зареєструвати за позивачем право власності на транспортний засіб відповідно до рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02.11.2015 року у справі №753/7644/15-ц.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України видати позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на легковий автомобіль Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, де в графі «особливі відмітки» зазначити, що ОСОБА_3 є співвласником транспортного засобу, то колегія суддів вважає їх передчасними, оскільки позивач з зазначеними вимогами до відповідача не звертався, а та йому відповідно в таких вимогах не було відмолено, а отже, адміністративний позов у цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо зобов'язання Регіональний сервісний центр в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на легковий автомобіль Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, із зазначенням в графі «особливі відмітки» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 як співвласника транспортного засобу.

Також необхідно зазначити про безпідставність посилань апелянта на втручання суду в реалізацію повноважень колегіального органу, оскільки суд не наділений таким правом.

Так у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту» ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 року передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов'язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов'язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов'язок розв'язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачем неправомірно відмовлено у проведені перереєстрації транспортного засобу, власником 1/2 якого на підставі рішення суду є позивач.

Відповідно до статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

З огляду на викладене, вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Регіональний сервісний центр в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України видати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на легковий автомобіль Ford Fusion, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, із зазначенням в графі «особливі відмітки» ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 як співвласника транспортного засобу.

В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Лічевецький І.О.