Справа № 813/2081/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/5343/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

29.06.2016 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ начальника Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 45-0 від 23.05.2016 «Про звільнення» та поновити її на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 4510,88 грн та стягнути моральну шкоду і судові витрати на правову допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що при її звільненні відповідачем порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України, їй не було запропоновано всі вакантні посади в інших відділах податкової інспекції, які відповідали рівню її кваліфікації та професійній підготовці та надано перевагу на залишення на роботі менш кваліфікованим працівникам, ніж вона і не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, визначене ст. 42 КЗпП України, а саме: висока кваліфікація, продуктивність праці, тривалий безперервний стаж роботи в органах податкової інспекції. Крім того, відповідачем звільнено позивача всупереч вимогам ч. 1 ст. 43 КЗпП України без попередньої згоди виборного органу профспілкового комітету Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 позов задоволено частково.

Із цією постановою суду не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, необґрунтованою, прийнята з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані вимоги Кодексу законів про працю України, зокрема 11.02.2016 попереджено про наступне вивільнення із займаної посади, 07.04.2016 запропоновано вакантну посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (тимчасово на час відсутності основного працівника ОСОБА_4Т.), від якої вона відмовилась. При цьому, у позивача не було переважного права щодо залишення на посаді у звязку з наявністю на підприємстві працівників з вищим рівнем кваліфікації та продуктивності праці.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи, оглянув у судовому засіданні особові справи ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебувала на службі в податкових органах України з 29.06.1994, зокрема з 06.02.2015 на посаді головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області відповідно до наказу від 06.02.2015 № 11-0.

На підставі наказів Дрогобицької ОДПІ № 67 від 01.02.2016 «Про введення в дію структури Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області та затвердження переліку індексів структурних підрозділів» та № 69 від 02.02.2016 «Про введення в дію штатного розпису Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області», відповідачем проведено процедуру скорочення (зменшення) штатної чисельності працівників.

Як вбачається, з штатних розписів відповідача в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області у 2015 році було затверджено штат в кількості 170 штатних одиниць, а в 2016 році передбачено 127 штатних одиниць. Таким чином, штатна чисельність працівників Дрогобицької ОДПІ у 2016 році зменшилась на 43 штатні одиниці.

Відповідно до штатного розпису на 2015 рік було передбачено 8 штатних одиниць відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. В 2016 році у реорганізованому відділі обслуговування платників залишилось 6 штатних одиниць, що, в свою чергу, свідчить про зменшення штатної чисельності працівників цього відділу на дві штатні одиниці.

Крім того, під час проведення такого скорочення штатної чисельності працівників, у відділ у якому працювала позивач було переведено працівників з двох інших відділів, а саме з організаційно-розпорядчого відділу ОСОБА_4, а з сектору персоналу ОСОБА_5

11.02.2016 позивача попереджено про вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

07.04.2016 ОСОБА_1 подано пропозицію заміщення тимчасово вакантної посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4, від якої позивач відмовилась, та 07.04.2016 надала письмову заяву-відмову, мотивуючи тим, що це тимчасова посада, крім того, вона є багатодітною матірю, виховує трьох дітей, двоє з яких студенти, а третя дитина віком до 11 років.

23.05.2016 наказом начальника Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 45-0 «Про звільнення» позивача ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області у зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково, оскільки відповідач не довів правомірності прийняття оскаржуваного наказу у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, позивач був звільнений з посади без дотримання вимог ст. 40 КЗпП України. Порушення процедури звільнення позивача є підставою для скасування наказу про поновлення його на державній службі та підставою для стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу. У задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди відмовив.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні відносини регулюються Конституцією України та Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Частиною другою статті 40 цього Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Для перевірки переважного права на залишення на роботі повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу. При цьому переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 30.06.1994 працювала в органах Державної податкової служби України, зокрема з 06.02.2015 на посаді головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

На підставі наказу ДФС України від 25.12.2015 № 996 «Про затвердження чисельності працівників податкових органів ДФС», наказів Дрогобицької ОДПІ від 01.02.2016 № 67 «Про введення в дію структури Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та затвердження переліку індексів структурних підрозділів» та від 02.02.2016 № 69 «Про введення в дію штатного розпису Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області», проведено скорочення штатної чисельності Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та з 18.01.2016 введено в дію новий штатний розпис.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у відповідача мало місце скорочення штатної чисельності працівників, яка в 2016 році зменшилась на 43 штатні одиниці в порівнянні з 2015 роком, що підтверджується штатними розписами. Так, у Дрогобицькій ОДПІ у 2015 році було затверджено штат в кількості 170 штатних одиниць, а в 2016 році передбачено 127 штатних одиниць. Зокрема, в 2015 році затверджено 8 штатних одиниць відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ, а в 2016 році у реорганізованому відділі обслуговування платників залишилось 6 штатних одиниць, тобто відбулось зменшення штатної чисельності працівників цього відділу на дві штатні одиниці.

11.02.2016 ОСОБА_1, головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області попереджено про наступне вивільнення із займаної посади згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

07.04.2016 відповідач запропонував позивачу тимчасову вакантну посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Дрогобицької ОДПІ на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4Т, однак ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади, мотивуючи тим, що така є тимчасовою і погіршить її становище.

Наказом начальника Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 45-О 23.05.2016 позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача з посади відбулось з порушенням вимог трудового законодавства.

Так, статтею 9 КЗпП України, передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Оскільки, запропонована ОСОБА_1 посада не була рівноцінною, займаній до цього посаді позивача відповідного відділу і така посада була тимчасовою у звязку з декретною відпусткою основного працівника ОСОБА_4, а тому така пропозиція відповідача не може вважатись належним виконанням його обовязку передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, оскільки суттєво погіршує правове становище позивача.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що на дві посади у новостворений відділ обслуговування платників, який за своїм рівнем відповідав займаній позивачем до звільнення посаді, були переведені двоє працівників з інших відділів, а саме з організаційно-розпорядчого відділу ОСОБА_4 а з сектору персоналу ОСОБА_5, в той час, як право позивача на продовження роботи за відповідним рівним та її переважне право на залишення на роботі відповідачем фактично дотримано не було.

Крім того, як вбачається з оглянутої в судовому засіданні особової справи ОСОБА_4, а саме пропозиції про вакантні посади без дати, її заяви про перевід від 31.03.2016 та витягу з наказу від 31.03.2016 № 13-О, на момент попередження ОСОБА_1, яке датоване 11.02.2016, про наступне вивільнення її з займаної посади, вакантною була посада головного державного інспектора відділу обслуговування платників, яка позивачу не пропонувалась. Що в свою чергу спростовує твердження відповідача, викладене в листі від 18.09.2017 № 3330/10/13-09-04-00 про відсутність вакантних посад на постійній основі в Дрогобицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Крім того, при звільненні позивача з роботи, відповідачем не дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України.

Так, пунктом 2 наказу Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 02.02.2016 № 69, зобовязано керівників самостійних структурних підрозділів відповідача надати сектору персоналу кандидатури працівників, посади яких підлягають скороченню, та характеристики, враховуючи вимоги чинного законодавства щодо переважного права залишення на роботі.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом складення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Судом апеляційної інстанції в судовому засіданні оглянуто особові справи працівників ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, з яких вбачається, що всі вони мають вищу освіту, стаж роботи позивача в органах податкової служби 21 рік 9 місяців, ОСОБА_5 12 років з місяці, ОСОБА_4 - 16 років 4 місяці. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи І рангу», ОСОБА_5 «Інспектор податкової та митної справи 2 рангу».

Крім того, в 2013 році позивач підвищила рівень своєї кваліфікації шляхом проходження навчання в Інституті післядипломної освіти та отримала відповідне свідоцтво № 12 СПК 820925 від 23.11.2013. Відсутні на момент звільнення у позивача діючі дисциплінарні стягнення.

Натомість ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підвищення кваліфікації не проходили, оскільки, як вбачається з їх особових справ перебували у відпустках по догляду за дітьми: ОСОБА_5 з 21.11.2007 по 16.04.2016; ОСОБА_4 з 11.07.2011 по 02.03.2017, а тривале перебування їх у відпустці не може свідчити про більш високу їх кваліфікацію та продуктивність праці в порівнянні з позивачем ОСОБА_1

Порівняльний аналіз продуктивності праці, кваліфікаційно-освітнього рівня й досвіду роботи позивача та інших працівників, які при вирішенні питання звільнення в звязку зі змінами в організації виробництва і праці, були залишені на роботі свідчить про наявне переважне право на залишення на посаді позивача.

Однак, всупереч ст. 42 КЗпП України, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були переведені на постійні посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Щодо висновків податкового органу, які викладені в довідці від 21.11.2016 № 7704/13-09-08-00-12 виданою Дрогобицькою ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про те, що ОСОБА_1 головний державний інспектор витрачає значний час на виконання функцій передбачених посадовою інструкцією, має низький рівень планування повсякденної роботи, низьку працездатність, збільшення навантаження впливало на якість її роботи, то такі складені відповідачем без наведення конкретних фактів і доказів низької продуктивності праці позивача, документально не підтверджені, а тому судом апеляційної інстанції до уваги не беруться.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності у працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яких в зв'язку із скороченням штатної чисельності переведено на посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників, більш високої продуктивності праці та кваліфікації ніж у позивача.

З огляду на викладене, роботодавець здійснив переведення працівників з інших відділів у відділ, з якого було звільнено позивача, оскільки організаційно-розпорядчий відділ та сектор персоналу, з яких у період скорочення штатної чисельності було переведено ОСОБА_4 (головний державний інспектор організаційно-розпорядчого відділу Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, яка перебувала в декретній відпустці з 11.07.2011 по 02.03.2017, і в силу цих обставин не може вважатись більш кваліфікованим працівником) та ОСОБА_5 (головний спеціаліст сектору персоналу Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 21.11.2007 по 16.04.2016, яка також не може вважатись більш кваліфікованою в порівнянні з ОСОБА_1Ф.) не здійснювали аналогічних функцій та завдань, які було покладено на реорганізований відділ обслуговування платників.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний наказ відповідача № 45-О від 23.05.2016 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач, з метою повного та всебічного захисту прав поновленню на посаді, з якої її було незаконно звільнено, а саме головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області з 23.05.2016.

Зазначена правова позиція, щодо поновлення на посаді, з якої було звільнено, узгоджується з висновками Верхового Суду України, викладеними в постанові від 28.10.2014 у справі № 21-484а14.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 1002 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», чинність якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Судом першої інстанції, з врахуванням довідки за № 05-32-94 від 18.02.2016 виданої Дрогобицькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області, визначено середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1, розмір якого нею не оскаржується, складає 28015,57 грн та підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо заявленої позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не обґрунтовано, у чому саме полягає заподіяна йому відповідачем моральна шкоди, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з діями відповідача та не надано документального підтвердження понесення позивачем витрат.

Також, суд першої інстанції вірно допустив до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та виплати заробітної плати за один місяць в сумі 2 768,01 грн, оскільки пункт 2, 3 частини 1 статті 256 КАС України передбачає негайне виконання постанов суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати за один місяць.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі № 813/2081/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 25.09.2017.