Справа № 804/2580/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"25" вересня 2017 р.Справа № 804/2580/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Дніпробудкомплект» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі №804/2580/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Дніпробудкомплект» до Головного управління державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови №67/4.1-2/239 від 22.03.2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.04.2017 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №67/4.1-2/239 від 22.03.2017 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити їх без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

На підставі листа Управління нагляду в промисловості і на обєктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.02.2017 року №3/2.3-11, наказу від 27.02.2017 року №386-П, направлення на перевірку від 28.02.2017 року №59/4.1-2 та за згодою Держпраці на проведення перевірки від 21.02.2017 року №1989/4.3/4.2-ДП-17 здійснено позапланову перевірку додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування ТОВ НВП «Дніпробудкомплект».

Перевірка проводилась у період з 28.02.2017 року по 01.03.2017 року.

За результатами перевірки складено акт №67/4.1-2, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ НВП «Дніпробудкомплект» чинного законодавства про працю, а саме: допущення ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, що є порушенням ст. 21, 23, 24 КЗпП України (а.с.12-24).

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що робота носить постійний характер, а саме виконання обовязків машиніста бульдозера (код за класифікатором професій 8111). Згідно і договором оплата проводиться за виконання роботи: п.1.2 «технічне обслуговування та ремонт всіх видів устаткування, обладнання, транспортних засобів, модернізація та підвищення економічності ремонтного обслуговування устаткування, обладнання, транспортних засобів; технічний нагляд за станом і ремонтом захисних пристроїв на механічному устаткуванні; консультативні та інформаційно-аналітичні послуги; організація проведення ремонтних робіт устаткування, обладнання, транспортних засобів; виконання робіт з переміщення піску та щебеню; ремонт та модернізація бульдозера».

Крім того, контролюючим органом також встановлено порушення позивачем ст.24 КЗпП України, відповідно до якої працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням висновків акту перевірки ГУ Держпраці у Дніпропетровській області 22.03.2017 року на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України винесено постанову №67/4.1-2/239 про накладання штрафу на ТОВ НВП «Дніпробудкомплект» у розмірі 96000 гривень за фактом допуску працівника ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору, внаслідок чого стався нещасний випадок на виробництві зі смертельним наслідком (а.с.25-27).

Не погоджуючись з прийнятою постановою про накладення штрафу, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що аргументи позивача про цивільно-правовий характер відносин між ТОВ НВП «Дніпробудкомплект» та ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року №2694 державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з п.7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про охорону праці» державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Натомість, у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Нормами статті 24 КЗпП встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обовязковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоровя; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Відповідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2017 року між ТОВ НВП «Дніпробудкомплект» (замовник), в особі директора, що діє на підставі статуту, з однієї сторони та ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір про надання послуг (а.с. 28).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що послугами, що надаються за даним договором, зокрема є:

- технічне обслуговування та ремонт усіх видів устаткування, обладнання, транспортних засобів Замовника;

- модернізація та підвищення економічності ремонтного обслуговування устаткування, обладнання, транспортних засобів Замовника;

- технічний нагляд за станом і ремонтом захисних пристроїв на механічному устаткуванні Замовника;

- консультативні та інформаційно-аналітичні послуги;

- організація проведення ремонтних робіт устаткування, обладнання, транспортних засобів Замовника;

- виконання робіт з переміщення піску та щебеню;

- ремонт та модернізація бульдозера Замовника.

Відповідно до п.2.2. договору Виконавець надає Замовнику послуги щоденно протягом строку дії договору (строк дії договору з 03.01.2017 року по 31.03.2017 року).

Вартість послуг складає 3300,00 гривень за місяць.

Відповідно до актів здачі-приймання робіт, а саме:

- від 31.01.2017 року №4 на суму 3300,00 гривень, з яких технічне обслуговування та ремонт бульдозера в кількості 1 становить 300,00 гривень з ПДВ, технічний нагляд за станом бульдозера в кількості 1 становить 200,00 гривень з ПДВ, виконання робіт з переміщення піску та щебеню в кількості 1 становить 2200,00 гривень, ремонт бульдозера в кількості 1 - 600,00 гривень (а.с.30);

- від 06.02.2017 року №5 на суму 405,00 гривень, з яких технічне обслуговування та ремонт бульдозера в кількості 1 становить 25,00 гривень з ПДВ, технічний нагляд за станом бульдозера в кількості 1 становить 25,00 гривень з ПДВ, виконання робіт з переміщення піску та щебеню в кількості 1 становить 280,00 гривень, ремонт бульдозера в кількості 1 - 75,00 гривень (а.с.31).

Як вбачається з наведеного вище договору від 03.01.2017 року, укладеного позивачем з ОСОБА_4, його предметом є послуги, перелічені вище.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що крім зазначених у договорі послуг, ОСОБА_4 виконував роботи машиніста-бульдозериста. Вказана посада штатним розписом підприємства не передбачена, хоча підприємство орендує декілька бульдозерів для виконання певних робіт.

Представник позивача не зміг пояснити доцільність оренди підприємством спеціальної дорогої техніки (бульдозерів) без наявності у штатному розписі жодної посади, робота та якій полягає в управлінні такою технікою та її обслуговуванні.

Крім того, колегія суддів вважає, що робота та обслуговування спеціальної тяжкої техніки, як бульдозер, повязана в певними умовами праці, в тому числі шкідливими для здоровя, передбачає певний ризик, в тому числі для особи, що на ній працює.

Вказана посада (професія) потребує щоденного контролю працівника за станом здоровя, тобто медичний огляд, в тому числі на стан спяніння, тощо; а також проходження інструктажу з техніки безпеки, перевірки відповідності технічного стану бульдозерів, координації одночасного виконання робіт з іншими роботами без порушення технологічного процесу та техніки безпеки та т.і..

Виходячи з предмету договору (п.1.2) ним є саме процес праці, а не її кінцевий результат, визначений у конкретному вимірі, обєму, кількості, тощо. Робота за цим договором не є юридично самостійною, специфіка роботи, а саме: роботи по обслуговуванню, ремонту (демонтажу, тощо) бульдозерів, кранів або іншої будівельної техніки підприємства передбачає її виконання штатними працівниками підприємства за причиною того, що дані роботи передбачають виконання небезпечних робіт, а також відносяться до тих, що мають постійний або систематичний характер виконання.

Зазначені вище обумовлює обовязковість регулювання процесу організації трудової діяльності ОСОБА_4А, а відтак наявність між останнім та ТОВ НВП «Дніпробудкомплект» саме трудових правовідносин.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що аргументи позивача про цивільно-правовий характер відносин між ТОВ НВП «Дніпробудкомплект» та ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області доведено правомірність постанови про накладення на позивача штрафу №67/4.1-2/239 від 22.03.2017 року.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Дніпробудкомплект» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі №804/2580/17 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року у справі №804/2580/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 27 вересня 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва