Справа № 826/19607/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі

Головного управління ДФС у м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська

Нафтогазовидобувна Компанія»

про стягнення податкового боргу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Нафтогазовидобувна Компанія» про стягнення податкової заборгованості у розмірі 937335,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у відповідач має податковий борг на загальну суму 937335 грн., який на день звернення до суду відповідачем не сплачена і існує більше 60 днів з дня надсилання податкової вимоги. Заходи по погашенню податкового боргу щодо боржника вичерпано і не призвели до погашення боргу, що є підставою для звернення до суду про стягнення боргу в судовому порядку.

Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог, наголосивши, що ним помилково податні податкові декларації з податку на додану вартість за 2014 рік. Уточнюючі розрахунки подати не змогли. Крім того, відповідача зазначив, що не є платником податку на додану вартість, а отже не повинно подавати податкові декларації з податку на додану вартість.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.08.2017 суд перейшов до розгляду справи за загальними правилами, судовий розгляд якої призначено на 11.09.2017.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибув. Про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неприбуття суд не повідомив.

Враховуючи вищевикладене, судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Нафтогазовидобувна Компанія», ідентифікаційний номер – 39469994, є юридичною особою та перебуває на обліку у Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Податковий борг Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Нафтогазовидобувна Компанія» виник на підставі самостійно визначеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість за 2014 рік у розмірі 499504,00 грн. та податкової декларації з податку на додану вартість за 2014 рік у розмірі 437831,00 грн.

Таким чином, самостійно визначене грошове зобов’язання з податку на додану вартість за 2014 рік складає 937335,00 грн.

Згідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України (далі – ПК України), податкова декларація, розрахунок – це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов’язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкове зобов’язання визначене самостійно платником в податковій декларації в силу положень п. 54.1 ст. 54 ПК України не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку і вважається узгодженим.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже заборгованість, яка виникла у зв’язку з несплатою відповідачем задекларованих у вказаних вище податкових деклараціях є узгодженою.

Доказів сплати вказаних вище самостійно визначених податкових зобов’язань відповідачем не надано.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2014 податковим органом прийнято податкову вимогу № 3953-25 на суму 499504,00 грн.

Вказана вимога направлена на адресу відповідача, однак до податкового органу повернуто конверт з довідкою ф. 20 – «за закінченням терміну зберігання».

Відповідачем не надано суду доказів на спростування вищенаведених доводів позивача, в тому числі доказів погашення податкового боргу.

Також відповідач не надав суду доказів оскарження податкової вимоги від 14.08.2014 № 3953-25.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Виходячи з положень п. 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. 93.5 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Органи державної податкової служби згідно п. 20.1.8 ст. 20 ПК України мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що ним помилково подано податкові декларації за податку на додану вартість за 2014 рік, оскільки на думка відповідача, він не був платником податку на додану вартість на момент подання податкових декларацій.

Однак, з даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що податкова декларація з податку на додану вартість за 2014 рік у розмірі 499504,00 грн. подана 18.07.2014, а податкова декларація з податку на додану вартість за 2014 рік у розмірі 437831,00 грн. подана 18.09.2014.

Відповідачем до заперечення додано рішення від 23.06.2015 № 154/26-53-11-01-32, з якового вбачається,, що відповідачу анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість 23.06.2015, а отже на момент подання відповідачем податкових декларацій з податку на додану вартість за 2014 рік відповідач був платником податку на додану вартість.

Також суд не приймай до уваги посилання позивача на той факт, що останній не міг подати уточнений розрахунок, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не наданою.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2, 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 1832, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Відповідно до п.п. 9, 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда