Справа № 154/2395/17
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Столярчук Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції м. Луцька ОСОБА_2 про скасування постанови серії БР № 044478 від 02 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 11 вересня 2017 року звернулась до Володимир-Волинського міського суду з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ОСОБА_3 про скасування постанови серії БР № 044478 від 02 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП.

Позов мотивовано тим, що 02 вересня 2017 року інспектором роти №2 батальйону УПП м. Луцьк ОСОБА_2 винесена постанова серії БР № 044478, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за те, що цього дня ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Данила Галицького у м. Володимир-Волинський із обладнаними засобами пасивної безпеки та не була пристебнута ременем безпеки, чим порушила п.2.3 Правил дорожнього руху, а також здійснила зупинку автомобіля ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушила п.15.9 Правил дорожнього руху.

З даним правопорушенням позивач не згідна, вказала, що цього дня дійсно керувала вказаним вище автомобілем та була пристебнута весь час ременем безпеки, відчула запаморочення і зупинилась увімкнувши аварійну сигналізацію. Через 30 секунд позаду автомобіля зупинився автомобіль патрульної поліції, а після зупинки співробітник поліції вказав, що позивач порушила Правила дорожнього руху зупинившись ближче 30 метрів від посадкового майданчика. На думку позивача відповідач ОСОБА_2 без доведення вини ОСОБА_1 та достатніх доказів допущення правопорушення виніс незаконну постанову про накладення на неї штрафу за те, що вона не вчиняла, а тому просить постанову серії БР № 044478 скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а також додала, що керуючи автомобілем 02 вересня 2017 року була пристебнута ременем безпеки. Зупинилась вимушено у звязку із різким погіршенням самопочуття. При зупинці включила аварійну сигналізацію та вийшла із автомобіля на вулицю. В момент, коли вона знаходилась на вулиці, а не перебувала за кермом, до її автомобіля підїхав екіпаж патрульної поліції. Один з поліцейських не вислухавши причин зупинки, повідомив позивачу про те, що вона порушила Правила дорожнього руху зупинивши свій автомобіль ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів. На пояснення ОСОБА_1 поліцейські не реагували. Позивач зазначила, що якби не вимушена тяганина із поліцейськими, її автомобіль був у даному місці припаркованим не більше однієї хвилини, оскільки на довший час там зупинятися у неї не було потреби.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заперечення на позов в яких позов не визнав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що діяв в межах, визначених законодавством України та своїх повноважень. Постанова щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 044478 за вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП є законною. Після виявлення порушення 02 вересня 2017 року відповідач завантажувала у свій транспортний засіб, який знаходився безпосередньо на зупинці громадського транспорту. Також ним було встановлено, що ОСОБА_1 керувала своїм автомобілем та не була пристебнута ременм безпеки.

У відповідності до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідач інспектор роти № 2 Управління патрульної поліції м. Луцька ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, подав до суду заперечення в яких просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Вивчивши пояснення та доводи позивача, зясувавши обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 02 вересня 2017 року постановою № БР № 044478 від 02 вересня 2017 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

З постанови інспектора роти № 2 батальйону УПП м. Луцьк ДПП ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення від 02 вересня 2017 серії БР № 044478 встановлено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Данила Галицького у м. Володимир-Волинський із обладнаними засобами пасивної безпеки та не була пристебнута ременем безпеки, чим порушила п.2.3 Правил дорожнього руху, а також здійснила зупинку автомобіля ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушила п.15.9 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України відносить до доказів пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляд і скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

В ході огляду наданого відповідачем відеозапису з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що відеозапис не містить жодної інформації щодо керування позивачем ОСОБА_1 автомобілем. У момент підїзду службового автомобіля до автомобіля марки «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вулиці Данила Галицького у м. Володимир-Волинський, позивач ОСОБА_1 знаходилась на вулиці.

Також із представленого відповідачем відеозапису, тривалість якого дорівнює всього 05 хвилин 38 секунд вбачаються лише обставини недовготривалої зупинки позивача по вулиці Данила Галицького у м. Володимир-Волинський неподалік зупинки громадського транспорту.

Усі заперечення відповідача щодо необхідності скасування винесеної ним постанови звелися до твердження про те, що позивач зупинила автомобіль не через запаморочення, а під час зупинки та оформлення правопорушення завантажувала товар у свій транспортний засіб, що підтверджується відеозаписом, відображеним о 13 годині 40 хвилин 55 секунд.

Однак як зауважено судом, в ході розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується наданим відеозаписом, інспектор поліції, помітивши включені вогні аварійної сигналізації автомобіля, не зясовував причини його зупинки у позивача.

Дійсно в ході огляду вказаного фрагменту відеозапису, який тривав близько 1 секунди вбачається, що позивач ОСОБА_1 ставить у багажне відділення свого автомобіля невеликий ящик із рослинами. Однак з аналізу наданого відеозапису вбачається, що позивач під час провадження справи про адміністративне правопорушення на місці від поліцейських та свого автомобіля більш, ніж на 4 секунди не відлучалася, звідки вона взяла цей ящик на відеозаписі не помітно, так само як на ньому і відсутня будь-яка інша інформація щодо завантаження інших товарів у автомобіль.

У судовому засіданні позивач не заперечила факту зупинки у забороненому місці, однак вказала, що така зупинка була вимушеною та короткотривалою (до 1 хвилини) та повязаною виключно із різким погіршенням її самопочуття. При цьому вона відкинула версію відповідача щодо завантаження нею у автомобіль відповідача будь-яких товарів. Під час вимушеної зупинки вона включила вогні аварійної сигналізації, що також підтверджується матеріалами відеозаписів.

За таких умов суд вбачає твердження відповідача щодо причин зупинки автомобіля позивачем лише його припущеннями, які не були доведеними в судовому засіданні.

У відповідності до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд виходить з положень ч.2 ст 71 КАС України , що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до п. 15.14. Правил дорожнього руху України, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами п. 9.9-9.11 цих Правил.

При цьому п. 9.9.- 9.11 Правил визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Як підтверджується поясненнями позивача та оглядом наданого відповідачем відеозапису з нагрудних камер поліцейського, ОСОБА_1 під час короткотривалої вимушеної зупинки вжила заходів, передбачених п.п. 9.9-9.11 та п.15.14 Правил дорожнього руху.

Відповідач не представив суду жодних інших доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Оскільки інших доказів вчинення правопорушення суб'єктом владних повноважень суду не надано, тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП, не може бути здійснено лише на підставі відповідної постанови інспектора поліції, відомості в якій не підтверджені доказами.

З огляду на вищенаведене, суд, вважає дану постанову про скоєння адміністративного правопорушення неправомірною, і вважає пояснення позивача щодо не вчинення в даному випадку правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.122КУпАП, правдивими.

Відповідно до ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень.

В судовому засіданні відповідач не представив суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, крім копій власних рапортів, на вимогу суду не надав документів, які стали підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності позивача.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 161, 163 КАС України, на підставі 69, 70, 71, 86, 162, 171-2 КАС України, ст.ст. 251, 252, 258, 277, 289 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії БР № 044478 від 02 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. скасувати.

На постанову суду протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили відповідно до положень ч 3 ст.254 КАС.

Повний текст постанови складено 26.09 2017 року.

Головуючий суддя: /--/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер