Справа № 303/2506/17-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7180/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 4 травня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу періодів трудової діяльності та про зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії за віком з 01.04.2016 року, зарахувавши до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року та період роботи в колгоспі імені Чапаева з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2016 року звернувся до Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України для зясування питання щодо малого розміру пенсії. У відповідь йому було повідомлено, що при призначенні пенсії не враховано періоди роботи, зокрема, в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка та в колгоспі імені Чапаева. В подальшому ОСОБА_1 намагався в досудовому порядку вирішити питання щодо зарахування до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року та період роботи в колгоспі імені Чапаева з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року. В кінцевому результаті йому було відмовлено в зарахуванні до загального трудового стажу зазначені вище періоди роботи. Вважає такі дії відповідача протиправними.

Оскаржуваною постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 року позовну заяву задоволено частково.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що період роботи з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року в колгоспі «Варпа», Литовська республіка, ОСОБА_2 неврахований у звязку з тим, що останній не був членом колгоспу «Варпа», а був прийнятий в якості вільнонайманого будівельника. Таким чином вказаний період роботи можливо зарахувати тільки за умови сплати страховик внесків, відомості про сплату яких відсутня. З приводу не зарахування до загальної о страхового стажу періоду роботи з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року в колгоспі імені «Чапаева» (реорганізоване СТОВ «Зняцівське») відповідач зазначає, що оскільки позивач, як член колгоспу, не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, тому був врахований час роботи за фактичною тривалістю. З огляду на це просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, які також суперечать нормам діючого законодавства України.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що судом встановлено наявність трудової книжки в позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, із відповідним записом про період роботи в колгоспі «Варта», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року, що в свою чергу є достатнім для врахування цього періоду при обчисленні розміру пенсії і не вимагає додаткового підтвердження позивачем свого стажу як члена колгоспу. З огляду на це слід прийти до висновку про наявність підстав для визнання дій Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності колгоспі «Варта», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року протиправними, а також про зобовязання Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 саме з часу з якого просить позивач, тобто з 01.04.2016 року, зарахувавши до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варта», Литовська Республіка з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року.

Вирішуючи позов в частині визнання дій неправомірними щодо неврахування періоду роботи в колгоспі імені Чапаева з25.12.1984 року по 05.05.1988 року суд виходить з наступного.

Як вже було згадано вище, що відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У звязку з цим судом встановлено, що відповідно до довідки № 285 від 21.08.2015 року фактична тривалість робочого часу ОСОБА_1 в колгоспі імені «Чапаева» (реорганізоване СТОВ «Зняцівське»), як член колгоспу, становила у 1985 році - 131 вироблений трудодень, і в 1988 році - 81 вироблений трудодень, а в сукупності 212 вироблених трудоднів. При цьому обовязковий виробіток мінімуму трудоднів для чоловіків визначено 200 трудоднів (протокол № 2 зборів колгоспників колгоспу імені «Чапаева» від 05-07.02.1962 року). Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 не зважаючи на те, що згідно з запису в трудовій книжці працював в колгоспі імені Чапаева з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року, проте за цей період не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі, а відтак Мукачівським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України правомірно враховано тільки стаж роботи за фактично відпрацьовані трудодні, у звязку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Мукачівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує з 06.09.2015 року призначену йому відповідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком. Після призначення пенсії позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду України з вимогою розраховувати розмір його пенсії із врахуванням в тому числі загального стажу роботи період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року та період роботи в колгоспі імені Чапаева з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року. В кінцевому результаті, відповідач листом від 10.04.2017 року повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу період роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року так як ході отримання додаткових даних щодо можливості зарахування цього періоду роботи до страхового стажу було встановлено, що ОСОБА_1 не був членом колгоспу «Варпа», а був прийнятий в якості вільнонайманого будівельника. При цьому відомостей про сплату страхових внесків за цей період роботи немає, а відтак підстави для зарахування вказаного періоду роботи відсутні. Одночасно відповідач листом від 10.04.2017 року також повідомив позивача про відсутність підстав для зарахування повного періоду роботи в колгоспі імені Чапаева з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року оскільки в ході отримання додаткових даних встановлено, що ОСОБА_1 в колгоспі імені «Чапаева» (реорганізоване СТОВ «Зняцівське»), як член колгоспу, не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а фактична тривалість робочого часу становила тільки у 1985 році - 131 вироблений трудодень, і в 1988 році - 81 вироблений трудодень, які в свою чергу і були зараховані.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягай встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

В ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розяснено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обовязкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, або підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що визначається розрахунково, як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Однак частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004 року), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення», йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій(загальний трудовий стаж). Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообовязковому соціальному страхуванню. Так, ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При цьому при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним

документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічно Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162 та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка визнається основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 названого Порядку встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати,

посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, судом встановлено, що в трудову книжку ОСОБА_1 внесено запис № 9 від 15.07.1979 року про прийняття на роботу будівельником в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка, та в подальшому внесено запис № 10 від 20.11.1980 року про звільнення з роботи в колгоспі «Варпа», Литовська Республіка. Також встановлено, що в трудову книжку ОСОБА_2 внесено запис № 15 від 25.12.1984 року про прийняття на роботу в будівельну бригаду столяром в колгоспі імені Чапаева та в подальшому внесено запис № 16 від 05.05.1988 року про звільнення з роботи в колгоспі імені Чапаева.

При цьому також встановлено, що відповідно до архівної довідки Канаунаського округу Литовської Республіки від 16.08.2016 року, ОСОБА_1 не був членом колгоспу «Варпа», а був прийнятий в якості вільнонайманого будівельника. Також встановлено, що відсутня інформація про встановлений мінімум та дані про відпрацьовані трудодні в колгоспі «Варпа». Вказане стверджується листами Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України № 30/ Б-99-01 від 13.02.2017 року, та № 178-Б/09-32 від 19.12.2016 року, адресованими позивачу.

Як передбачено ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Зазначене свідчить, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії, за обставин, коли встановлено факт роботи особи, що звернулась за призначенням пенсії.

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 року9 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи те, що судом встановлено наявність трудової книжки в позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, із відповідним записом про період роботи в колгоспі «Варта», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року, що в свою чергу є достатнім для врахування цього періоду при обчисленні розміру пенсії і не вимагає додаткового підтвердження позивачем свого стажу як члена колгоспу. З огляду на це слід прийти до висновку про наявність підстав для визнання дій Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності колгоспі «Варта», Литовська Республіка, з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року протиправними, а також про зобовязання Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 саме з часу з якого просить позивач, тобто з 01.04.2016 року, зарахувавши до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспі «Варта», Литовська Республіка з 15.07.1979 року по 20.11.1980 року.

Вирішуючи позов в частині визнання дій неправомірними щодо неврахування періоду роботи в колгоспі імені Чапаєва з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року суд виходить з наступного.

Як вже було згадано вище, що відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У звязку з цим судом встановлено, що відповідно до довідки № 285 від 21.08.2015 року фактична тривалість робочого часу ОСОБА_1 в колгоспі імені «Чапаева» (реорганізоване СТОВ «Зняцівське»), як член колгоспу, становила у 1985 році - 131 вироблений трудодень, і в 1988 році - 81 вироблений трудодень, а в сукупності 212 вироблених трудоднів. При цьому обовязковий виробіток мінімуму трудоднів для чоловіків визначено 200 трудоднів (протокол № 2 зборів колгоспників колгоспу імені «Чапаева» від 05-07.02.1962 року).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 не зважаючи на те, що згідно з запису в трудовій книжці працював в колгоспі імені Чапаева з 25.12.1984 року по 05.05.1988 року, проте за цей період не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі, а відтак Мукачівським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України правомірно враховано тільки стаж роботи за фактично відпрацьовані трудодні, у звязку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Також враховуючи той факт, що ОСОБА_1 про протягом тривалого періоду намагався в досудовому порядку вирішити питання щодо зарахування до загального трудового стажу роботи період роботи в колгоспах, разом з тим в кінцевому результаті тільки листом від 10.04.2017 року йому було відмовлено в зарахуванні до загального трудового стажу зазначені вище періоди роботи, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівського обєднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2017 року у справі № 303/2506/17-а залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5