Справа № 817/3949/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Київ К/800/40204/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Стрелець Т.Г.,

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Приватного підприємства-фірми "Абрис" на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року у справі за позовом Приватного підприємства-фірми "Абрис" до Управління Держземагенства у місті Рівне Рівненської області, головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у місті Рівне Рівненської області Івчик О.В., третя особа - ОСОБА_4, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство-фірма «Абрис» з позовом до Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області, Начальника Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області Греська Романа Яремовича, Головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області Івчик Ольги Василівни про (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог):

визнання підстав для відмови у погодженні двох проектів землеустрою, розроблених Приватним підприємством-фірмою «Абрис» безоплатно у власність та у довгострокову оренду гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які викладені у висновках Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області за №03-851 від 11.07.2014 року та за №03-852 від 11.07.2014 року незаконними (протиправними);

визнання дій Головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку земель Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області Івчик Ольги Василівни незаконними (протиправними), що полягали у підготовці висновків про відмову в погоджені проектів землеустрою, розроблених Приватним підприємством-фірмою «Абрис» безоплатно у власність та у довгострокову оренду гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які викладені у висновках Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області за №03-851 від 11.07.2014 року та за №03-852 вцд 11.07.2014 року з незаконних підстав;

зобов'язання Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області у відповідності до п.4 ст.105 Кодексу Адміністративного судочинства та п.5 ст.186-1 Земельного кодексу України протягом десяти робочих днів з дня одержання проектів землеустрою надати свої висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 в АДРЕСА_1 та надати висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 50 (п'ятдесят) років гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01. в АДРЕСА_1.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як встановлено, Приватним підприємством-фірмою "Абрис" згідно з договорами від 21.10.2013 року №131-2013-10-Г та №132-2013-10-Г було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 50 (п'ятдесят) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1.

В червні 2014 року позивач як розробник проекту звернувся до Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області з проханням погодити два проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 50 (п'ятдесят) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 (листи від 27.06.2014 року №294 та №295).

11 липня 2014 року Управлінням Держземагенства у м. Рівному Рівненської області надіслано на адресу позивача два висновки про відмову у погодженні проекту землеустрою №03-851 та №03-852.

Підставами для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які викладені у висновку від 11.07.2014 №03-851, було недотримання при розробленні проекту землеустрою вимог ч.3 ст.50 Закону України «Про землеустрій», а саме:

відсутня нотаріально засвідчена згода громадян ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_10 (АДРЕСА_4);

порушено ст. 198 Земельного кодексу України - відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання розроблений з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 (надалі - Інструкція), зокрема відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

на плані земельної ділянки (стор.7,15), на кадастровому плані (стор.27) проекту землеустрою невірно складений опис суміжних власників (землекористувачів).

Підставами для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які викладені у висновку від 11.07.2014 №03-852, було недотримання при розробленні проекту землеустрою вимог ч.3 ст.50 Закону України «Про землеустрій», а саме:

порушено ст. 198 Земельного кодексу України - відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання розроблений з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 (надалі - Інструкція), зокрема відсутнє погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками (землекористувачами);

на плані земельної ділянки (стор.7,15), на кадастровому плані (стор.27) проекту землеустрою невірно складений опис суміжних власників (землекористувачів);

у Переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути (стор.32) проекту землеустрою не відображені обмеження в охоронній зоні навколо інженерних комунікацій (код 01.08), зокрема земельна ділянка розташована в межах проходження «червоної лінії» вул. Тиннівська.

Відповідно частини другої статті 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858 проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно з частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, визначеному статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

При цьому, Указом Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 встановлено, що центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, є Державне агентство земельних ресурсів України.

Відповідно до частини четвертої статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною п'ятою статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що органи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною шостою статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Отже, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів України розглядають проекти землеустрою на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, положенням документації із землеустрою та містобудівній документації, за наслідками чого надають свої висновки або про погодження проекту, або про відмову у такому погодженні в разі наявності обґрунтованих підстав, встановлених частинами 5-6 статті 186-1 Земельного кодексу України.

Висновки про відмову в погодженні проекту землеустрою ґрунтуються на порушенні при розробленні проектів вимог частини 3 статті 50 Закону України «Про землеустрій», п. "б" ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються в двох випадках: у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно з ч. 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 року №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів);

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Таким чином, як правильно вказали суди попередніх інстанцій, визначальним у даному випадку є те, що статтею 50 Закону України "Про землеустрій" чітко визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, включають письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду.

У цій справі на підставі даних довідки з державної статистичної звітності (форми №6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями Управління Держземагенства у м. Рівне Рівненської області від 06.11.2013 №02-1882 було встановлено, що землекористувачами земельної ділянки, яка розташована у м. Рівне по АДРЕСА_6, загальною площею 0,1281 га. є: площею 0,1198 га. гр. ОСОБА_6, решта земельної ділянки обліковується частково за гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (АДРЕСА_3) та частково за гр. ОСОБА_10 (АДРЕСА_4).

До матеріалів справи відповідчем 1 було долучено план земельної ділянки по АДРЕСА_5 землевласника (землекористувача) ОСОБА_6, землевласників (землекористувачів) ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які користуються земельною ділянкою на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.1968 №2-10071, зареєстровано в книзі №16-74-2124 та землевласника (землекористувача) ОСОБА_10, яка користується земельною ділянкою на підставі рішення Рівненської міської ради №7 від 14.06.1961, зареєстровано за №3809.

Зазначені обставини не заперечувалися позивачем та були ним визнані під час складення проектів землеустрою, про що зазначено у пояснювальній записці до проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 2 пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до пункту 6 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №563-ХІІ «Про Земельну реформу», яким встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу УРСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право на володіння або користування землею. Після закінчення вказаного строку надане їм раніше право користування земельною ділянкою втрачається. В подальшому, термін оформлення був продовжений до 01.01.1998 року (Постанова Верховної Ради №4028-12 від 24.02.1994 року); до 01.01.2000 року (Постанова Верховної Ради №744-97 від 17.12.1997 року); до 01.01.2004 року (Постанова Верховної Ради №1312-14 від 17.12.1999 року); до 01.01.2008 року (Постанова Верховної Ради №1492-15 від 17.02.04 року).

Рішенням Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення щодо встановлення термінів оформлення прав на раніше надану земельну ділянку.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні (власності) земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу України, зберігають свої права на користування (власність) до оформлення ними у встановленому порядку прав власності або користування на землю. Тобто, вони є користувачами (власниками) і з ними, як суміжними користувачами, необхідно проводити погодження меж земельної ділянки, що формується.

Проте, у цій справі встановлено відсутність нотаріально засвідчених письмових згод громадян ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_10 (АДРЕСА_4).

Вказане свідчить на користь висновку судів про правомірність відмови Управління Держземагенства у м. Рівному Рівненської області у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладеної у висновках від 11.07.2014 року № 03-851 та № 03-852.

В матеріалах справи також наявні проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 50 (п'ятдесят) років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1, в яких відсутнє погодження меж цих земельних ділянок із суміжними власниками та землекористувачами.

Відповідно до пункту 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини першої, пункту "б" частини другої статті 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають в себе, в тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 (надалі - Інструкція), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, серед іншого, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

В свою чергу, додатком №2 до Інструкції встановлено форму акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає присутність власників/користувачів суміжних земельних ділянок під час його складення та надання ними відповідного погодження.

Акт передбачає погодження меж із суміжниками у формі заявлення власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок відсутності претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акту.

Таким чином, твердження Управління Держземагенства у м.Рівному Рівненської області щодо недотримання позивачем вимог пункту "б" частини 2 статті 198 Земельного кодексу України, яке полягало у відсутності у проектах землеустрою погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, є обґрунтованим.

Стосовно тверджень позивача та третьої особи про відсутність суміжних власників/користувачів земельних ділянок ( в кадастровому плані земельних ділянок не вказано кадастрових номерів суміжних земельних ділянок), то суд правильно зазначив, що така відсутність у кадастровому плані земельних ділянок кадастрових номерів суміжних земельних ділянок може бути обумовлена відсутністю останніх взагалі, оскільки такі не присвоювались, що в свою чергу не суперечить вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Але, землекористувачами суміжних земельних ділянок є громадяни ОСОБА_6 (АДРЕСА_2), ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_10 (АДРЕСА_4), тому Приватним підприємством-фірмою «Абрис» при розробці проектів землеустрою було невірно складено описи меж земельних ділянок, а саме: на ділянці площею 0,0982 га від А до Б, від Б до В та від В до Г; на ділянці площею 0,0018 га від А до Б, від Б до А.

Відповідачем надано суду лист від 25.05.2015 року з копією рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14.01.1960 року про відведення земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_7 під будівництво індивідуального житлового будинку громадянці ОСОБА_10. Крім того, відповідач додав суду копію заяви ОСОБА_7, відповідно до якої остання звертається до відповідача з заявою про заборону приватизації ОСОБА_11 землі (вх. від 21.05.2015 року).

Частиною 2 статті19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлені у цій справі фактичні обставини свідчать про правильність висновків судів попередніх інстанцій що, відповідач 1, надаючи висновки про відмову у погодженні проектів землеустрою №03-851 від 11.07.2014 року та №03-852 від 11.07.2014 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Приватного підприємства-фірми "Абрис" відхилити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: