Справа № 302/468/16-а
Суддя: Кривка В. П.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/468/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2017 р.

смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя: Кривка Володимир Павлович

секретар Гажук Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Міжгір'ї справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії по втраті годувальника,-

В С Т А Н О В И В :

20.05.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який вмотивував так. Позивач є інвалідом з дитинства третьої групи та з 20.03.2012 року перебуває на обліку в УПФ України в Міжгірському районі і отримує пенсію по втраті годувальника. У зв'язку з набранням чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, йому з 01.04.2015 року відповідачем була припинена виплата вищезазначеної пенсії. На його письмовий запит щодо підстав припинення виплати пенсії відповідач повідомив позивача листом від 05.05.2016 р. № 02-Б, що виплата пенсії йому припинена на підставі ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ. У зв'язку з чим позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що відповідачем грубо порушено його право на отримання ним пенсії по втраті годувальника (інвалід з дитинства ІІІ групи).

Позивач позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, просить розгляд справи провести без його участі та подав суду клопотання про повторне зупинення провадження у справі з таких підстав. Виплати пенсії позивачу припинені на підставі ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, який вступив в силу 01.04.2015 року. На даний час розгляді в Конституційному Суді перебуває конституційне подання 49 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", тому виплату пенсії позивачу можна буде відновити тільки після прийняття Конституційним Судом України рішення за наслідками розгляду вищевказаного конституційного подання 49 народних депутатів України за цих підстав просить повторно зупинити провадження у справі до набрання законної сили процесуального рішення Конституційного суду України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, оцінивши заперечення та клопотання відповідача, оцінивши зміст позовних вимог дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Позивач працює на посаді головного спеціаліста з матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури ДПІ у Міжгірському районі ГУ ДФС у Закарпатській області. З 20.03.2012 року позивач перебував на обліку в Міжгірському об'єднаному УПФУ Закарпатської області і отримував пенсію по втраті годувальника як інвалід з дитинства 3-ї групи відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії /щомісячного довічного грошового утримання/ у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим у квітні 2015 року виплата пенсії позивачу була припинена.

02.03.2016 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про поновлення йому виплати пенсії по втраті годувальника як інваліду 3 групи з дитинства. Однак, листом № 02-Б від 05.05.2016 відповідач відмовив ОСОБА_1 у поновленні пенсії з підстав передбачених абз.2 ч.1 ст.47 ЗУ "Про загальнообов'язкове страхування", а саме що він не відноситься до категорії осіб, на яких поширюється порядок виплати пенсій, передбачений чинним законодавством України, у зв'язку з чим з 01.04.2015 року виплату пенсії йому припинено.

Частиною 2 ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Отже, органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII , закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий. У зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Крім цього, суд зазначає, що в тексті вказаного Закону чітко визначено «з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до законів України».

При цьому, право на пенсію у позивача виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

Посилання відповідача на ст.47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Як вбачається із ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Крім того, ст.4 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачає, що соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Згідно ч.2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав передбачених п.п.1-2 ч.1 ст. 237 цього Кодексу.

Так, постановою ВСУ від 06.02.2012 року, зазначено, що дія постанов КМУ не може поширюватись на правовідносини, що існували або виникли до набрання ними чинності. Крім того, на думку суду, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт , під час дії якого вони настали або мали місце. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. На думку суду, принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативно-правових актів має загальний характер і є загальним принципом права.

В силу ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховоного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З врахуванням вищенаведеного, враховуючи норми та правову позицію ВСУ, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчисляється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом (20.05.2016 року), відсутність заяви та поважних причин для поновлення строку, суд вважає, що позовні вимоги позивача за період з 01.06.2015 року по 19.11.2015 року включно, слід залишити без розгляду, в іншій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Суд відхиляє покликання відповідача на повторне зупинення провадження в справі до прийняття Конституційним Судом України рішення за результатами розгляду конституційного подання 49 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", а саме щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень розділу І, пункту 2, розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення". Оскільки дане подання перебуває на розгляді в Конституційному Суді з 02.02.2016 року. Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 відкрито 20.05.2016 року та на підставі ухвали суду 02.06.2016 року було зупинено. 19.09.2017 року за заявою позивача таке відновлено. Тобто з часу звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом для захисту свого соціального права на пенсію по втраті годувальника минуло більше року.

Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-1367цс15 згідно якої справа має бути розглянута судом протягом розумного строку.

Згідно ст. 122 ч.1 КАС України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Повторне зупинення провадження у справі буде суперечити принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, строку розгляду справи, клопотання відповідача про повторне зупинення провадження в справі суд відхиляє та одночасно роз'яснює, що у разі встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано, це буде підставою для звернення до суду відповідачем із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відповідно до вимог ст. 245 КАС України.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 256 КАС України рішення суду у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України з бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн..

Керуючись ст.ст.161-163, 267 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міжгірського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника (інвалід з дитинства ІІІ групи) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Зобов'язати Міжгірське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по втраті годувальника (інвалід з дитинства ІІІ групи) з 20.11.2015 р.

Постанова суду в межах виплати присудження пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з бюджетних асигнувань Міжгірського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 року по 19.11.2015 року включно залишити без розгляду.

Копію постанови надіслати відповідачу.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана в Львівський апеляційний адміністративний суд через районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 КАС України.

Суддя:В. П. Кривка