Справа № 756/346/17
Суддя: Тітов М. Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

25.09.2017 Справа № 756/346/17
№756/346/17-а
№2-а/756/132/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Тітова М.Ю.

за участю секретаря - Лісовенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання та зобов'язання поновити виплату пенсії. З вересня 2001 року вона отримувала пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. У зв'язку з прийняттям усупереч вимогам Конституції України Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 та від 24.12.2015 з 1 квітня 2015 року пенсія, призначена за вислугою років, не виплачується. На її звернення до відповідача щодо поновлення виплати призначеної пенсії відповідно до вимог чинного законодавства вона отримала відповідь від 05.12.2016 року щодо відсутності підстав для поновлення виплати пенсії. Вважає, що рішення про відмову у відновленні виплати раніше призначеної пенсії грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України. Виходячи зі змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 вважає, що його права на соціальний захист порушені, починаючи з 1 квітня 2015 року. Відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта згодного депутата України. Вказаний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за даним Законом не призначаються. Крім того, відповідно до вимог статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Водночас у порушення вимог Конституції України Верховною Радою України прийнято Закон України від 24.12.2015 «Про внесення змін по деяких законодавчих актів України», який тимчасово подовжує дію норм Закону України від 02.03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення на період з 1 січня 2016 по 31 грудня 2016 року, які грубо порушують його конституційні права. Виходячи зі змісту рішень Конституційного Суду України, розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Розглядаючи зміст п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 1 03.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» слід зазначити, що цей закон порушує його конституційні права, а тому суперечить Конституції України. А призначення прокурорам і слідчим пенсій в інших розмірах, визначених на підставі змін, внесених до Закону України «Про прокуратуру», стосується тільки тих працівників прокуратури, які набули право на призначення пенсії на момент обрання цим законом чинності. Особисто на нього положення цього Закону не розповсюджуються, оскільки пенсію було призначено на підставі положень іншого закону, який діяв до набрання чинності Законом України Про прокуратуру» від 27 березня 2014 року. Відповідно до положень ст.ст. 3, 8 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення по суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Просила суд визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати поновити виплату призначеної у 2001 році пенсії без обмеження її максимального розміру на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

У судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У своїх запереченнях представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, призначену з 06.09.2001 року.

На час розгляду справи позивач працює в органах прокуратури України та до травня 2015 року отримував і пенсійні грошові виплати, і заробітну плату.

21 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 05.12.2016 року відповідач відмовив позивачу у поновленні раніше призначеної пенсії, посилаючись на те, що особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 року, внесені зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року визначено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

За нормою ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п. 44 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року тимчасово, по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Станом на час вирішення спору вищевказані норми закону не скасовані та не визнані у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач по даний час працює в органах прокуратури України.

Виходячи з наведених законодавчих норм, враховуючи, що позивач працює на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України «Про прокуратуру», суд вважає, що відповідно до Закону України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Закону України від 06.12.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з 01.05.2015 року виплата пенсії позивачу не здійснюється правомірно, тому відповідач, припинивши з 01.05.2015 року виплату пенсії позивачу, діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011). Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року N 3-рп/2012).

Твердження позивача про те, що він має право на продовження з 05.06.2015 року виплати призначеної йому з 01.02.2010 р. за Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. пенсії, є необґрунтованим та не відповідає чинному законодавству.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що дії відповідача стосовно призупинення виплати пенсії позивачу відповідають нормам чинного законодавства, а тому позов задоволенню не підлягає.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4 - 12, 86, 158 - 163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: М.Ю. Тітов