Справа № 826/3201/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3201/17 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій та ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 1) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.09.2016 по 01.02.2017 у розмірі 70 318 грн 18 коп.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації за невикористані відпустки в 2015 та 2016 роках у розмірі 19 672 грн 78 коп.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 14 000 грн; 4) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.02.2017 за весь період затримки розрахунку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2017 року Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 31.01.2017 у розмірі 25 136 грн 84 коп.

Стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_2 компенсації за невикористані щорічні відпустки в 2015 та 2016 роках у розмірі 17722 грн 80 коп.

Стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 18.12.2015 у розмірі 4 980 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач, також, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 31.01.2017 у розмірі 25 136 грн 84 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4980 грн, та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги та ухвалити в цій частині нову постанову, якою стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 31.01.2017 у розмірі 69 023 грн 25 грн.; стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 18.12.2015 у розмірі 47 534 грн 68 коп.; стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 14 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступних обставин справи.

Як встановлено судом першої інстанції, Указом Президента України від 29.05.2012 року № 358/2012 ОСОБА_2 призначено на посаду заступника Міністра надзвичайних ситуацій України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 № 384-р ОСОБА_2 звільнено з посади заступника Міністра надзвичайних ситуацій України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Наказом Заступника голови Державної служби з надзвичайних ситуацій України (далі - ДСНС України), голови комісії з проведення реорганізації Міністерства з надзвичайних ситуацій від 18.08.2015 року №52 оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 №384-р та наказано вважати ОСОБА_2 таким, який припинив роботу на посаді з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

У подальшому, наказом Заступника голови ДСНС України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства з надзвичайних ситуацій від 31.12.2015 №53 наказ від 18.08.2015 року №52 змінено - визначено, що ОСОБА_2 припинив роботу на посаді з 18.12.2015.

Не погоджуючись із законністю перелічених розпоряджень Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 № 384-р та наказів ДСНС України із підставами для звільнення із займаної посади, позивач оскаржив їх до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2016 по справі №826/680/16 за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Міністерства надзвичайних ситуацій України про поновлення на роботі, позов задоволено. Зокрема, визнано протиправними та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 №384-р, накази заступника Голови ДСНС України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій від 18.08.2015 №52 та від 31.12.2015 №53; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника Міністра надзвичайних ситуацій України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій України. Стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40 788 грн 08 коп. Звернуто до негайного виконання цю постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника Міністра надзвичайних ситуацій України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій України, стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 4980 грн; зобов'язано Кабінет Міністрів України відкликати з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомості щодо застосування до ОСОБА_2 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (а.с. 9-17).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2016 по справі №826/680/16 змінено, виклавши сьомий абзац її резолютивної частини в такій редакції: «Зобов'язано Кабінет Міністрів України звернутись до Держателя реєстру (Міністерства юстиції України) про відкликання з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомостей щодо застосування до ОСОБА_2 заборони, передбаченої частини третьої ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

У іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року року - залишено без змін (а.с. 18-28).

Однак, відповідно до Указів Президента України від 24.12.2012 №726/2012 «Про деякі заходи оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» та від 16.01.2013 №20/2013 «Деякі питання Державної служби України з надзвичайних ситуацій» Міністерство надзвичайних ситуацій України було реорганізоване у Державну службу України з надзвичайних ситуацій, з наданням ДСНС України статусу правонаступника Міністерства.

06 жовтня 2016 року позивач подав на ім'я Прем'єр-міністра України заяву з проханням звільнити його з посади заступника Міністра надзвичайних ситуацій України у зв'язку з припиненням міністерства (а.с. 29).

На виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2016 по справі №826/680/16 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження від 01.02.2017 №54-р про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника Міністра надзвичайних ситуацій України (а.с. 30) та проведено виплату суми середнього заробітку лише за час вимушеного прогулу за період з 18.12.2015 по 30.08.2016 у розмірі 40788 грн 08 коп.

01 лютого 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №55-р про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника Міністра надзвичайних ситуацій України згідно з поданою заявою (а.с. 31).

Оскільки, на думку позивача, остаточний розрахунок по заробітній платі за час вимушеного прогулу, а саме: за період з 01.09.2016 по 01.02.2017 (тобто, по день поновлення на посаді), виплату компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2015 і 2016 роки не було здійснено та не виплачено вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, який обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки питання виплати ДСНС України позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.12.2015 по 30.08.2016 були предметом розгляду Окружного адміністративного суду міста Києва у межах спору ОСОБА_2 у справі № 826/680/16, тому відомості про розміри середньомісячної заробітної плати позивача (4 980 грн) та середньоденної заробітної плати позивача (237 грн 14 коп.) додатковому доведенню в межах цього спору не підлягають, відтак середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за 106 днів, який підлягає стягненню на його користь з ДСНС України, становить 25136 грн 84 коп. (без вирахування з нього сум обов'язкових податків і зборів). Крім того, з огляду на встановлені у справі обставини та наявні у ній матеріали суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 31.01.2017 у розмірі 25 136 грн 84 коп. та стягнення грошової компенсації за невикористанні 60 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 17 722 грн 80 коп. При цьому, за результатами задоволення позовних вимог позивача в частині належного до стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 року по 31.01.2017 року, суд вбачає в даному випадку наявність підстав для застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 18.12.2015 у розмірі 4980 грн.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року №3166-VI (далі по тексту - Закон №3166-VI).

Статтею 1 та частиною другою статті 16 Закону №3166-VI передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Згідно частини третьої статті 6 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» №2591-VI від 07.10.2010 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2591-VI) посади членів Кабінету Міністрів України належать до політичних посад, на які не поширюється трудове законодавство та законодавство про державну службу.

У відповідності до частини шостої статті 9 Закону №2591-VI соціальне та інше забезпечення першого заступника міністра, заступників міністра здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Кабінет Міністрів України» для членів Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, за правилами статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Також громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

В силу приписів ст.ст. 21, 22 і 24 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, правовідносини, що виникають при звільненні між працівником та власником або уповноваженою ним особою, регулюються трудовим законодавством, в тому числі Кодексом законів по працю України (далі по тексту - КЗпП України), Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР.

Згідно зі статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Із цього приводу цього Конституційний Суд України в своїх рішеннях від 22.09.2005 року №5-рп/2005, від 29.06.2010 року №№17-рп/2010, від 22.12.2010 року №23-рп/2010, 11.10.2011 року №10-рп/2011 зазначив, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносин залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде реалізовано, тобто, набуте право не може бути скасоване, звужене.

У відповідності до частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення частини п'ятої ст. 9 Закону №3166-VI та частини третьої ст. 6 Закону №2591-VI є такими, що суперечать Конституції України та принципам правової визначеності та рівності усіх перед законом, за своєю суттю є дискримінаційними по відношенню до позивача як суб'єкта трудової діяльності, а відтак не можуть бути застосовані до спірних правовідносин відносин, які є предметом розгляду у цій справі.

Отже, з огляду на викладене, при вирішенні спірних правовідносин, що склалися між позивачем і відповідачем з питань своєчасного та повного проведення взаєморозрахунку з ОСОБА_2 у зв'язку з незаконним звільненням його з посади заступника Міністра надзвичайних ситуацій України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати норми трудового законодавства - КЗпП України, Законів України «Про відпустки» та «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

За правилами статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від незаконного звільнення з роботи.

Згідно з частин першої-другої ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 розділу II Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно листів Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів в у 2016 році становила: у січні - 19, у лютому - 21, у березні - 22; у квітні - 21, у травні - 19, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 22, у жовтні - 20, у листопаді - 22, у грудні - 22 (загалом 251 день), та в 2017 році: у січні 2017 року - 20, в лютому 2017 року - 20.

Як встановлено судом прерщої інстанції, вимушений прогул позивача з 01.09.2016 по 31.01.2017 (тобто, до дня поновлення на посаді згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.02.2017 № 54-р) становить: 106 днів (22+20+22+22+20+1=106).

За правилами абзацу 3 п.3 Розділу III Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно п.п.5 і 8 Розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2016 по справі №826/680/16 вже встановлено суму середньоденної заробітної плати позивача (237 грн 14 коп.) та середньомісячне число робочих днів - 21, необхідних для розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.12.2015 по 30.08.2016, та встановив його в розмірі 4 980 грн.

У відповідності до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, згідно пояснень позивача, наданих у суді першої інстанції, що не спростовані представником відповідача, зазначений середній заробіток за період з 18.12.2015 по 30.08.2016 року (в тому числі по 4 980 грн за кожен повний місяць) був виплачений відповідачем на користь позивача.

Таким чином, кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_2 складає 106 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь з ДСНС України, становить 25136 грн 84 коп. (без вирахування з нього сум обов'язкових податків і зборів).

При цьому, згідно статті 55 Закону №2591-VI члени Кабінету Міністрів України мають право на щорічну відпустку тривалістю тридцять календарних днів.

За правилами п.7 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Абзацом 4 п. 3 розділу IV Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як свідчать матеріали справи, позивач був звільнений з займаної посади з 18.12.2015 без виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку в 2015 році, та поновлений в подальшому на посаді 01.02.2017. Того ж дня, 01.02.2017 позивач знову був звільнений з посади відповідно до розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.02.2017 №55-р.

Останні 12 місяців, що передували звільненню 01.02.2017, тобто за місяці лютий-грудень 2016 року та січень 2017 року, позивач фактично не працював та отримав лише дохід від ДСНС України у вигляді середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2016 по 30.08.2016 в сумі 34860 грн (сума присуджена та виплачена на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2016 по справі №826/680/16).

Тобто, позивач впродовж зазначеного періоду (вересень-грудень 2016 року, січень 2017 року) не мав заробітку не з своєї вини, а тому сума такого заробітку для обчислення компенсації за невикористані відпустки має бути визначена відповідно до п. 4 розд. ІІІ Порядку №100, виходячи з посадового окладу встановленого для заступника Міністра.

Так, розміри посадових окладів посадових осіб, керівників, керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» (далі по тексту - Постанова №304).

Згідно з додатком до вказаної Постанови - «Розміри посадових окладів посадових осіб, керівників, керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу», - розмір посадового окладу заступника Міністра визначений на рівні 14 000 грн.

Отже, розмір доходу позивача за вересень 2016 року - січень 2017 року з метою обчислення суми компенсації за невикористані відпустки становить: 70 000 грн (14 000 грн. х 5 місяців). Відповідно сума заробітку за останні 12 місяців, що передують звільненню, для цілей п. 7 Порядку №100 становить 109 840 грн.

Кількість календарних днів у розрахунковому періоді складає 355 (366 - 11 святкових та неробочих днів).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 для цілей п. 7 Порядку №100 складає 309 грн 41 коп. (104 860 грн. / 355 календарних днів = 295 грн 38 коп.).

Таким чином, компенсація за невикористану відпустку в кількості 60 календарних днів без вирахування з неї сум обов'язкових податків і зборів становить 18564 грн 60 грн. (295 грн 381 коп. х 60 днів = 17722 грн 80 коп.).

Відтак позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 року по 31.01.2017 підлягають задоволенню у розмірі 25 136 грн 84 коп. та стягнення грошової компенсації за невикористанні 60 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 17 722 грн 80 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги в розмірі 14 000 грн колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б. з письмовою заявою від 06.10.2016, де просив звільнити його з посади заступника Міністра надзвичайних ситуацій України, голови комісії з реорганізації МНС України у зв'язку з припиненням Міністерства надзвичайних ситуацій України (а.с. 29).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.02.2017 року №55-р позивача звільнено з посади заступника Міністра надзвичайних ситуацій України згідно з поданою заявою (а.с. 31).

За змістом норм п. 1 частини першої, частини другої ст. 40, ст. 44 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Виходячи зі змісту заяви ОСОБА_2 від 06.10.2016 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.02.2017 №55-р, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що звільнення позивача 01.02.2017 відбулось за його власної ініціативи, що відповідно виключає право на отримання вихідної допомоги при звільненні, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми вихідної допомоги при звільнені 01.02.2017 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.02.2017 за весь період затримки розрахунку, суд апеляційної інстанції вважає зазначити наступне.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільненні.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24.10.2011, 20.11.2013, 21.01.2015, 01.04.2015, 13.03.2017 (справи №№ 6-39цс11, 6-114цс13, 6-195цс14, 6-41цс15, 6-259цс17), врахування якої є обов`язковим в силу приписів ст. 244-2 КАС України.

Оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2016 по 31.01.2017 підлягають частковому задоволенню, з огляду на вищезазначене, тому суд має право застосувати принцип співмірності при обчисленні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із присудженим до виплати середнім заробітком, у межах середньомісячної заробітної плати позивача за один місяць, слід визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку у розмірі 4 980 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини третьої ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Посилання Державної служби України з надзвичайних ситуацій про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з підстав віднесення посади позивача до політичних посад, на які не розповсюджуються норми Кодексу законів про працю України не приймаються до уваги колегією суддів з підстав наведених вище.

Твердження апелянта ОСОБА_2 про неправильність нарахування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з непоновленням останнього на роботі, оскільки розрахунковим місяцем мають бути липень та серпень 2016 року, коли посадовий оклад заступника Міністра становив 14 000 грн, колегія суддів не приймає до уваги, так як згідно Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що згідно пояснень позивача він після звільнення у 2015 році не працював.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що до звільнення позивача середньомісячна заробітна плата працюючого заступника Міністра з надзвичайних ситуацій згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2016 по справі №826/680/16 становила 4980 грн (а.с. 9-17).

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій та ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Бужак Н.П.