Справа № 405/1481/15-а(2-а/405/67/15)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2017 р. м. Київ К/800/19649/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Горбатюка С.А. Єрьоміна А.В.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Комунального підприємства "Регіональний центр розвитку послуг"

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016

року

у справі № 405/1481/15-а

за позовом Комунального підприємства "Кіровоградське регіональне інвестиційне

агентство" Кіровоградської обласної ради

до Онуфріївської селищної ради в особі селищного голови Онуфріївської

селищної ради

про визнання протиправними відмов у погодженні проекту землеустрою та

визнання проекту землеустрою погодженим,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Регіональна служба охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури звернулась до суду з адміністративним позовом до Онуфріївської селищної ради в особі селищного голови Онуфріївської селищної ради про визнання протиправними відмов у погодженні проекту землеустрою та визнання проекту землеустрою погодженим.

З урахуванням уточнених позовних вимог просило:

- визнати протиправними відмови селищного голови Онуфріївської селищної ради Самородченко С.М. від 05 серпня 2014 року № 349 та від 28 серпня 2014 року № 386 в погодженні проекту землеустрою з організації та встановлення меж в натурі (на місцевості) території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення колишнього маєтку графа Толстого "Онуфріївський парк" загальною площею: 51,7000 га для збереження та використання парків пам'яток садово-паркового мистецтва (КВЦПЗ 04.07.), для цілей підрозділів 10.01, 10.10, 10.07 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду (КВПЦЗ 10.12) за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Онуфріївка;

- визнати погодженим з суміжним землевласником - Онуфрієвською селищною радою в особі селищного голови проект землеустрою з організації та встановлення меж в натурі (на місцевості) території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення колишнього маєтку графа Толстого "Онуфріївський парк" загальною площею: 51,7000 га, для збереження та використання парків пам'яток садово-паркового мистецтва (КВЦПЗ 04.07.), для цілей підрозділів 10.01, 10.10, 10.07 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду (КВПЦЗ 10.12) за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Онуфріївка, у тому числі план відведення земельної ділянки з встановленим ними описом меж від А до Б та від Б до А.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 10 вересня 2015 року на підставі вимог статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Регіональну службу охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури замінено на її правонаступника - КП "Кіровоградське регіональне інвестиційне агентство" Кіровоградської обласної ради.

Постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними відмови селищного голови Онуфріївської селищної ради Самородченко С.М. від 05 серпня 2014 року № 349 та від 28 серпня 2014 року № 386 в погодженні проекту землеустрою з організації та встановлення меж в натурі (на місцевості) території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення колишнього маєтку графа Толстого "Онуфріївський парк" Регіональній службі охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури загальною площею: 51,7000 га для збереження та використання парків пам'яток садово-паркового мистецтва (КВЦПЗ 04.07.), для цілей підрозділів 10.01, 10.10, 10.07 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду (КВПЦЗ 10.12) за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Онуфріївка.

Визнано погодженим з суміжним землевласником - Онуфрієвською селищною радою в особі селищного голови проект землеустрою з організації та встановлення меж в натурі (на місцевості) території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення колишнього маєтку графа Толстого "Онуфріївський парк" Комунального підприємства "Кіровоградське регіональне інвестиційне агентство" загальною площею: 51,7000 га, для збереження та використання парків пам'яток садово-паркового мистецтва (КВЦПЗ 04.07.), для цілей підрозділів 10.01, 10.10, 10.07 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду (КВПЦЗ 10.12) за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Онуфріївка, у тому числі план відведення земельної ділянки з встановленим ними описом меж від А до Б та від Б до А.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Комунальне підприємство "Регіональний центр розвитку послуг" (нова назва Комунального підприємства "Кіровоградське регіональне інвестиційне агентство" Кіровоградської обласної ради), звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

На адресу Вищого адміністративного суду України письмових заперечень від відповідача не надходило.

Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін, належних чином повідомлених про дату, час і місце касаційного розгляду, справу розглянуто в порядку письмового провадження, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Постановою Державного комітету Української РСР по екології та раціональному використанню "Про затвердження переліку державних парків - пам'яток садово-паркового мистецтва республіканського значення" № 18 від 20 вересня 1990 року затверджено перелік державних парків - пам'яток садово-паркового мистецтва республіканського значення, до якого по Кіровоградській області віднесено Онуфріївський парк.

19 травня 2000 року Кіровоградською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 266-р "Про створення Регіональної служби охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури", яким вирішено, зокрема:

- створити при Управлінні містобудування та архітектури Кіровоградської обласної державної адміністрації Регіональну службу охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради, шляхом реорганізації відділу охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури управління містобудування та архітектури облдержадміністрації;

- передати з балансу управління містобудування та архітектури Кіровоградської обласної державної адміністрації на баланс Регіональної служби охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради пам'ятки архітектури згідно з додатком.

Згідно Переліку будівель пам'яток архітектури, які передаються з балансу Управління містобудування та архітектури Кіровоградської обласної державної адміністрації на баланс Регіональної служби охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради, який є додатком до вказаного розпорядження, у ньому міститься об'єкт архітектури - колишній маєток графа Толстого "Онуфріївський парк".

10 червня 2013 року Кіровоградською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження "Про дозвіл на розробку проект землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно - заповідного фонду Регіональній службі охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури пам'ятки архітектури", яким вирішено:

- надати Регіональній службі охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури пам'ятки архітектури Кіровоградської обласної ради дозвіл на розробку проекту землеустрою з організації та встановлення меж території природно - заповідного фонду парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення колишнього маєтку графа Толстого "Онуфріївський парк" загальною площею 51,7 га, у тому числі 51,7 га - ліси та інші вкриті лісом площі земель природно-заповідного фонду за адресою: смт Онуфріївка, Онуфріївський район, з метою збереження і використання об'єктів культурної спадщини (код класифікації видів цільового призначення земель - 04.07);

- Регіональній службі охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури пам'ятки архітектури Кіровоградської обласної ради замовити виготовлення проекту землеустрою з організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду у суб'єктів, які мають ліцензію на виконання робіт із землеустрою.

15 липня 2014 року Регіональна служба охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради звернулась до голови Онуфріївської селищної ради з листом № 194 про погодження проекту землеустрою, розробленого ТОВ "Гранд-Інформ", щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садово - паркового мистецтва загальнодержавного значення колишнього маєтку графа Толстого "Онуфріївський парк", загальною площею 51,7 га для збереження та використання земель природно-заповідного за адресою: Кіровоградська обасть, Онуфріївсий район, смт Онуфріївка, для цілей підрозділів 10.01, 10.11, 10.07.

17 липня 2014 року Онуфріївською селищною радою прийнято рішення № 976 "Про розгляд питання погодження проекту землеустрою з організації та встановлення меж в натурі (на місцевості) території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садового-паркового мистецтва загальнодержавного значення "Онуфріївський парк"", яким вирішено рекомендувати селищному голові відмовити Кіровоградській регіональній службі охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради у погодженні проекту землеустрою з організації та встановлення меж в натурі (на місцевості) території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садового-паркового мистецтва загальнодержавного значення "Онуфріївський парк", в зв'язку із невідповідністю паспорту природно - заповідного фонду.

Листом № 349 від 05 серпня 2014 року голова Онуфріївської селищної ради повідомив позивача про відсутність підстав для погодження проекту землеустрою та запропоновано надати матеріали, що відображають межі парку відповідно до паспортів № 25/10 від 20 грудня 1968 року, № ЗПР-25-564 від 21 червня 1979 року та паспорту заповідного об'єкту республіканського значення від 24 листопада 1984 року.

Листом № 386 від 28 серпня 2014 року голова Онуфріївської селищної ради відмовив позивачу у погодженні проекту землеустрою з тих підстав, що межі парку повинні проходити згідно історично складених меж, а саме по острів. В обґрунтування вказаного рішення відповідачем також зазначено, що у проекті землеустрою історичні межі парку істотно змінені та не відповідають паспорту № ЗПП 25-564 території (об'єкту) природно-заповідного фонду України, а саме за рахунок суттєвого зменшення площі лісів природно-заповідного фонду, включається до території став "Нижній", 2/3 частини якого знаходиться у громадському користуванні. На території селища за межами острова, який розташовано на ставу "Нижній", відсутні об'єкти, які входили до маєтку графа Толстого і які становили б історичну та природно-заповідну цінність. Також зазначено, що в цій зоні знаходилось громадське місце відпочинку, яке потребує до нього під'їзду автотранспорту, тощо. За таких обставин голова Онуфріївської селищної ради запропонував позивачу внести відповідні зміни до проектної документації, а саме провести межу, яка запропонована в додатку до даного листа, та подати проект землеустрою для наступного погодження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що межі території, визначені Регіональною службою охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Онуфріївського парку, відповідають межам, визначеним у паспортах про віднесення вказаного об'єкту до заповідного фонду. Відтак, суд дійшов висновку про протиправність відмов селищного голови Онуфріївської селищної ради у погодженні вказаного проекту землеустрою та наявність правових підстав для визнання проекту погодженим.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд посилався на те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Онуфріївського парку, розроблено з порушенням норм чинного законодавства, а тому відмови у його погодженні є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову, проте, вважає наведені у рішенні суду мотиви, за яких відмовлено у задоволенні позову помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право розпорядження землями комунальної власності, прийняття рішень з питань земельних правовідносин, відповідно до вимог пункту 34 статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 12 Земельного кодексу України, віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Згідно з приписами статті 3 Закону України від 16 червня 1992 року № 2456-XII "Про природно-заповідний фонд України" (далі - Закон № 2456-XII) до природно-заповідного фонду України належать штучно створені об'єкти, зокрема, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.

За змістом частини четвертої статті 7 Закону № 2456-XII межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Стаття 47 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV "Про землеустрій", у редакції на час спірних правовідносин, передбачає, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення розробляються згідно з законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, з метою збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу, створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму, створення приміських зелених зон, збереження і використання об'єктів культурної спадщини, проведення науково-дослідних робіт.

Проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення визначаються місце розташування і розміри земельних ділянок, власники земельних ділянок, землекористувачі, у тому числі орендарі, а також встановлюється режим використання та охорони територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення.

У разі зміни землевласника та землекористувача, у тому числі орендаря, у межах цих територій вони зобов'язані забезпечувати режим охорони земельних ділянок і їх збереження відповідно до встановленого правового режиму використання.

Порядок розробки проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми, Кабінетом Міністрів України 25 серпня 2004 року прийнято постанову №1094, якою затверджено Порядок розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення (далі по тексту - Порядок №1094).

Пунктом 8 названого Порядку закріплено, що проект землеустрою погоджується з власниками і користувачами суміжних земельних ділянок, а також земельних ділянок, які включаються до території природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення без їх вилучення, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1094 погоджений проект землеустрою підлягає державній експертизі відповідно до законодавства.

Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект землеустрою розглядається та затверджується сільською, селищною, міською радою, обласною, районною, Київською або Севастопольською міською держадміністрацією чи в установленому порядку подається іншим органам, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

За результатами аналізу наведених положень Порядку колегія суддів приходить до висновку, що процедура погодження проекту землеустрою з власниками і користувачами суміжних земельних ділянок передбачає викладення останніми (власниками і користувачами суміжних земельних ділянок) своєї позиції до наданого проекту.

При цьому, саме одержання позитивного висновку державної експертизи проекту землеустрою є підставою для розгляду та затвердження проекту землеустрою та надання у користування або передачу у власність земельної ділянки.

Судом касаційної інстанції не встановлено положень нормативно-правових актів, які б забороняли позивачу передати проект землеустрою з організації та встановлення меж в натурі (на місцевості) території природно-заповідного фонду парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення колишнього маєтку графа Толстого "Онуфріївський парк" загальною площею: 51,7000 га, для збереження та використання парків пам'яток садово-паркового мистецтва (КВЦПЗ 04.07.), для цілей підрозділів 10.01, 10.10, 10.07 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду (КВПЦЗ 10.12) за адресою: Кіровоградська область, Онуфріївський район, смт. Онуфріївка з відповідями, наданими відповідачем за результатами розгляду листа позивача від 15 липня 2014 року № 194 про погодження проекту землеустрою, розробленого ТОВ "Гранд-Інформ".

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного кодексу України предметом розгляду справи по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

Тобто, звернення особи з відповідними позовними вимогами повинно бути направлено на відновлення порушеного права.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Регіональна служба охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради будь-яких посилань та обґрунтувань того, які саме права позивача порушені оскаржуваними рішеннями та з метою відновлення яких саме прав подано відповідний позов, ні в адміністративному позові, ні під час розгляду справи не надала.

Так само в порушення неведених вище положень законодавства, в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій не зазначено на відновлення або захист яких саме прав позивача подано відповідний позов.

Оскільки судом не встановлено з метою відновлення якого саме порушеного права Регіональна служба охорони і реставрації пам'яток містобудування та архітектури Кіровоградської обласної ради подала відповідний позов, та яким чином відповідне право може бути відновлено в разі задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача та відмовляє в задоволенні позову.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанова від 15 грудня 2015 року по справі №800/206/15, від 30 березня 2016 року по справі №800/92/16, від 07 лютого 2017 року по справі №800/45/16.

Відповідно до частини 1 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з викладених вище підстав.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 229, 230, 232, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Регіональний центр розвитку послуг" - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 грудня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року по справі 405/1481/15-а - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Комунального підприємства "Регіональний центр розвитку послуг" до Онуфріївської селищної ради в особі селищного голови Онуфріївської селищної ради про визнання протиправними відмов у погодженні проекту землеустрою та визнання проекту землеустрою погодженим - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановлених статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді