Справа № 815/3604/17
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/3604/17

Справа № 815/3604/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі Акту від 19.05.2017року №435/15-32-14- 01/31081743 «Про результати позапланової документальної виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія», код за ЄДРПОУ 31081743 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2014 по 31.03.2017, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2014 по 31.03.2017»

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПКУ, податкове законодавство грунтується, зокрема, на принципі стабільності, згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Будь-який платник податків в Україні, опираючись на принцип стабільності, має право на незмінність режиму оподаткування та елементів податків, які ним сплачуються, протягом бюджетного року, як результат - на визначеність умов здійснення ним тієї чи іншої оподатковуваної діяльності чи діяльності, пов'язаної з виникненням об'єкта оподаткування.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком, встановлення яких здійснюється у порядку п.12.3 ст. 12 ПКУ. Згідно з п. 12.5 ст. 12 ПКУ офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, а саме рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевого податку пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлено в місті Одеса та затверджено рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015 року №6258-УІ «Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки»» , тобто після 15 липня року, що передує бюджетному періоду, - що виключає можливість застосування контролюючим органом вищеозначеного рішення Одеської міської ради з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у бюджетному періоді - 2015 році.

З огляду на викладене, визначення відповідачем позивачу суми податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не відповідає положенням ПКУ, є протиправними, та підлягають скасуванню.

Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглянути справу у письмовому провадженні.

Представник відповідача до судового засідання не з’явився, був повідомлений судом належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Надав до суду заперечення на позов (а.с.73-75), в яких просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиці зазначив, що ТОВ «МРІЯ» є платником податку на нерухоме майно, так як має на балансі нежитлові нерухомості. За 2016 та 2017 роки підприємством надано податкові декларації по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, але за 2015 рік така декларація не подавалась, податок не сплачений. Відповідач вважає, що ТОВ «МРІЯ» порушила вимоги податкового законодавства.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

З 11.05.2017 року по 16.05.2017 року ГУ ДФС здійснило позапланову перевірку позивача, за результатами якої складений Акт від 19.05.2017 року №435/15-32-14-01/31081743 « Про результати позапланової документальної виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія», код за ЄДРПОУ 31081743 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2014 по 31.03.2017, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2014 по 31.03.2017» (а.с.10-33,80-83)

У висновку Акту перевірки від 19.05.2017 року №435/15-32-14-01/31081743 зазначено, що перевіркою встановлені порушення:

- пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 ПКУ, а саме неподання декларації по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік та несвоєчасне подання декларацій податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016,2017 роки;

- пп.266.1.1 п.266.1, пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1 п.266.3, пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПКУ, у зв’язку з чим підприємством не сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в сумі 212750,05грн.

Зміст зазначених норм ПКУ в Акті перевірки наведений у редакції, яка діє з 01.01.2015 року, у зв’язку з прийняттям Закону України від 28.12.2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Відповідно до ст. 265 ПК України до складу податку на майно віднесений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПКУ платниками вказаного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Вказані об’єкти відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ є об'єктом оподаткування.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ).

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

До внесення вищезазначених змін в ПКУ Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ Податковим кодексом було віднесено до місцевого податку – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, платниками якого були визначені п.265.1.1 ст.265 ПКУ фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об’єктів житлової нерухомості, та об'єктом оподаткування були визначені лише об’єкти житлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 265.2.1 ст.265).

Позивач є власником нежитлових будівель, що не оспорюється сторонами.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об’єктом якого було визначено також нерухоме майно, встановлений ПКУ з 2015 року у зв’язку з внесеними змінами Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Статтею ст.8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов’язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПКУ до місцевих податків належить податок на майно.

Пунктом 12.3 ст.12 ПКУ встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів приймають сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з п.п.12.3.1-12.3.3 п.12.3 ст.12 ПКУ встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПКУ рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Рішенням Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №6258-VI "Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлено та визначено ставку податку на 2015 рік в розмірі 1% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м обєкта нежитлової нерухомості.

Згідно ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З урахуванням прийняття та оприлюднення рішення Одеської міської ради №6258-VI від 21.01.2015 року про введення (встановлення) податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у період до 15.07.2015 року нараховуватися він може платникам цього податку лише в 2016 бюджетному році.

Податковим кодексом України встановлений принцип стабільності податкового законодавства ( п.п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4), відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Відповідно до ст.7 ПКУ елементом податку є, зокрема, об’єкт оподаткування.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті є об’єктами оподаткування.

Суд вважає, що з урахуванням принципу стабільності податкового законодавства, встановленого ПКУ, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач як власник нерухомого майна, повинен платити з 2016 року. Саме з вказаного періоду позивач вказаний податок сплачує.

В Акті перевірки зазначено, що не спростоване позивачем, що він не подав декларацію у порушення пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 ПКУ по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік та несвоєчасно подав декларації по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016,2017 роки.

Підпунктом 266.7.5 п.266.5 ст.266 ПКУ встановлено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Пунктом 120.1 ст.120 ПКУ встановлено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п.49.2 ст.49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючого органу передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи висновок суду, що позивач не повинен був сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, він відповідно не зобов’язаний був подавати до контролюючого органу відповідну декларацію за 2015 рік, и таким чином, застосування штрафної фінансової санкції у розмірі 170 грн. є неправомірним.

В той же час позивач не спростовував висновків Акту перевірки про несвоєчасне подання декларацій за 2016 та 2017 роки.

Згідно з ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає необхідним при розподілі судових витрат стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати на користь позивача у сумі 2900,00грн. гривень

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

У задоволені решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МРІЯ» судові витрати у сумі 2900,00 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва