Справа № 813/2752/17
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року Справа № 813/2752/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі ГУ Держгеокадастру у Львівській області), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладене у листі від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17;

- зобовязати ГУ Держагеокадастру у Львівській області розглянути питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кад. №:02:000:0206 ОСОБА_3;

- зобовязати ГУ Держагеокадастру у Львівській області надати такий дозвіл.

В обґрунтування позовних вимог вказує на невідповідність відмови відповідача, оформленої листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17, вимогам частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, та статті 34 Земельного кодексу України (далі ЗК України), на яку посилається у своєму рішенні відповідач, та відсутність мотивованих заперечень Дулібської сільської ради не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву. Суть заперечень полягає у тому, що відмова ГУ Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зумовлена тим, що відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем, викопіювання з планово-картографічних матеріалів існуючих проектів землеустрою та інформації, наданої Відділом у Стрийському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, запропонована позивачем до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарському угідді пасовище, яке передбачене для сінокосіння та випасання худоби. З посиланням на положення статті 34 ЗК України вказує на те, що з метою раціонального використання та охорони земель земельні ділянки, які відносяться до такої категорії як посовища, можуть бути надані лише в оренду. Окрім цього, відповідно до доручення Віце-премєр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 та доручення Голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15, відсутнє погодження Дулібської сільської ради про надання відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вважає відмову від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 законною. Просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

20.05.2017 ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 1,82 га, що розташована за адресою Стрийський район, с. Дуліби, обїзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою кад. №:02:000:0206 для ведення особистого селянського господарства.

До заяви було долучено копії таких документів: копія паспорта громадянина України, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічний матеріал місця розташування земельної ділянки.

Листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 ГУ Держгеокадастру у Львівській області відмовило ОСОБА_3 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відмова мотивована тим, що відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем та інформації (лист №22-1305-0.9-1348/2-17 від 08.06.2017), наданої Відділом у Стрийському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області, запропонована позивачем до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарських угіддях-пасовища, які передбачені для випасання худоби.

Тому дана земельна ділянка у відповідності до статті 34 ЗК України може надаватись громадянам в оренду для випасання худоби.

Крім цього, лист від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 ГУ Держгеокадастру у Львівській області містить посилання на доручення Віце-премєр-міністра України №37732/0/1-14 від 08.10.2014, рішення колегії Держемагенства України №2/1 від 14.10.2014 та доручення Голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15 від 10.02.2015 ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відповідно до яких при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обовязковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.

При вирішення даного спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до пункту б частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно до визначених статтею 122 ЗК України повноважень органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до схеми розміщення земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_3 для одержання у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,82 га, що розташована за адресою: Стрийський район, с. Дуліби, обїзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою кад. №:02:000:0206, дана ділянка відповідає місцю розташування.

З наданої Відділом у Стрийському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області інформації та даних звіту форми №6-зем, встановлено, що земельна ділянка, про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення якої звертався ОСОБА_3, перебуває у державній власності, розташована за межами населеного пункту на території Дулібської сільської ради, відноситься до земель запасу, сільськогосподарські угіддя пасовища, та не включена до Переліку земельних ділянок право оренди яких встановлюється на земельні торги.

На думку відповідача, вказана земельна ділянка може бути виділена виключно в оренду для сінокосіння і випасання худоби, а не у власність для ведення особистого селянського господарства, та посилається при цьому на положення статті 34 ЗК України.

Відповідно до статті 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Проте суд зазначає, що норми даної статті передбачають лише можливість передачі конкретної земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби та право особи на отримання в оренду такої ділянки і не можуть звужувати та у будь-який інший спосіб впливати на права інших осіб, які бажають отримати земельну ділянку у власність чи оренду для інших цілей, передбачених законодавством.

Тому застосування ГУ Держгеокадастру у Львівській області положень статті 34 ЗК України при розгляді заяви ОСОБА_3 є помилковим.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 №К/800/25862/16.

Щодо погодження Дулібської сільської ради про надання відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до доручення Віце-премєр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 та доручення Голови Львівської облдержадміністрації №13/0/6-15 суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 03.02.2015 №14, Головне управління є територіальним органом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане, яке відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України (підпункт 12 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що у звязку із надходженням клопотання ОСОБА_3, ГУ Держгеокадастру листом від 02.06.2017 №Х-7118/0-4563/6-17 звернулося до Голови Дулібської сільської ради Стрийського району з проханням перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації, розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови території населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади, а також висловити позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_3

Такі дії відповідач пояснює вимогами доручення Віце-премєр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та рішенням колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014, відповідно до яких з 15.10.2014 запроваджено обовязкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпоряджання землями сільськогосподарського призначення державної власності шляхом обовязкового направлення на розгляд місцевих рад на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації з землеустрою відповідних погоджень.

У звязку з цим суд звертає увагу на таке.

Наказом Держземагенства України від 15.10.2014 № 328 введено в дію ряд рішень колегії Держземагенства України від 14.10.2014, в тому числі рішення №2/1.

Відповідно до рішення колегії Держземагенства України №2/1:

2. Начальникам головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року, забезпечити обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою:

2.1. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

2.2. У запиті, наведеному в пункті 2.1 цього рішення:

зазначати прохання до відповідного органу місцевого самоврядування протягом десяти календарних днів з дня отримання запиту письмово висловити позицію із зазначеного питання;

інформувати орган місцевого самоврядування, що відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою.

2.3. У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

2.4. У разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

Системний аналіз положень рішення колегії Держземагенства України №2/1 дає підстави стверджувати, що підставою відмови заявнику може бути лише мотивовані заперечення органу місцевого самоврядування, які передбачені виключно законом (ч.7 ст.118 та ч.3 ст.123 ЗК України) та які надійшли у десятиденний строк. За відсутності мотивованих заперечень ГУ Держземагенства повинен забезпечити розгляд клопотання у встановленому порядку.

Судом встановлено, що Дулібська сільрада не надала відповіді на звернення ГУ Держземагенства у Львівській області від 02.06.2017 №Х-7118/0-4563/6-17, що свідчить про відсутність заперечень з боку органу місцевого самоврядування.

Самі по собі доручення Віце-премєр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14.10.2014 не можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд звертає увагу на те, що лише частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 1,82 га, що розташована за адресою Стрийський район, с. Дуліби, обїзна дорога за межами населеного пункту с. Дуліби, поруч із земельною ділянкою кад. №:02:000:0206 для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку рішенню відповідача про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оформленому листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17, суд дійшов висновку що воно не відповідає критеріям, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України та вимогам Земельного кодексу України, тому його слід визнати незаконним та скасувати, задовольнивши позов в цій частині.

З урахуванням висновку суду про протиправність відмови від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17, виходячи із положень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 та наданих суду статтею 162 КАС України повноважень та обґрунтованості позовних вимог, суд вважає за можливе зобовязати відповідача повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_3 від 20.05.2017, оскільки це не повязано із здійсненням відповідачем владних повноважень під час адміністративних процедур.

Щодо вимоги позивача про зобовязання ГУ Держгеокадастру у Львівській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо даної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, то суд зазначає таке.

Системний аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акту.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

З врахування конституційного принципу розподілу влад, суд не може зобовязувати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки це буде втручанням у внутрішню діяльність органу ГУ Держгеокадастру у Львівській області в частині здійснення його повноважень, визначених законом. Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання незаконним та скасуванням рішення ГУ Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлене листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17 та зобовязати ГУ Держагеокадастру у Львівській області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кад. №:02:000:0206.

Відповідно до частини третьої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Львівській області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 280 грн, сплаченого позивачем за квитанціями №96999 та №96988 від 03.08.2017.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлене листом від 20.06.2017 №Х-7118/0-5021/6-17.

Зобовязати Головне управління Держагеокадастру у Львівській області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,82 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібської сільської ради за межами населеного пункту с. Дуліби Стрийського району поруч із земельною ділянкою кадастровий №:02:000:0206.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_3 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.