Справа № 757/616/16-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/616/16-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Гладун Х.А.,

при секретарі Кулакова І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його наступним.

Позаплановою перевіркою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (далі - Відповідач) стосовно дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проведеною 07.12.2015 р. встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Парк Пушкіна», директором якого є Позивач, експлуатується об'єкт будівництва, що належить ТОВ «Парк Пушкіна» на праві власності, після самовільного виконання в 2010-2011 роках будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту Київського МБТІ від 09.12.2010 р., а саме: заклад громадського харчування «Шам» без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами вказаної перевірки Відповідачем складено Акт перевірки від 07.12.2015 р. та стосовно Позивача складено протокол про адміністративне правопорушення від 07.12.2015 р. про порушення ТОВ «Парк Пушкіна» ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ»

15.12.2015 р. посадовою особою Відповідача винесено Постанову № 46 по справі про адміністративне правопорушення, якою Позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 13 ст. 96 КУпАП, із застосуванням ст. 36 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. в зв'язку

Проте, Позивач вважає, що вищевказана постанова базується на помилкових висновках Відповідача щодо порушення Позивачем вказаних норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а отже, є протиправною, в зв'язку з чим підлягає скасуванню. Так, інспектор дійшов помилкового висновку, що будівельні роботи з реконструкції мали місце в 2010-2011 р.р., оскільки. згідно даних технічного паспорту КМБТІ станом на 09.12.2010 р. ремонтні роботи з реконструкції вже були завершені. З огляду на це до ТОВ «Парк Пушкіна» не можуть бути застосовані норми ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що набрали чинності з 12.03.2011 р., тобто після завершення вказаних робіт. Притягнення Позивача до відповідальності за порушення ч. 13 ст. 96 КУпАП України є безпідставним, оскільки вона встановлює відповідальність за експлуатацію об'єктів будівництва ІІІ категорії складності, які завершені будівництвом з 19.01.2012 р. та не прийняті в експлуатацію, тоді як ремонтні роботи з реконструкції були завершені до 09.12.2010 р. При цьому, підстави віднесення вказаного об'єкту до ІІІ категорії складності не зрозумілі.

В судовому засіданні представник позивача доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Свою правову позицію щодо позову виклав у долучених до матеріалів справи запереченнях. Зазначив, що Позивачем на час проведення перевірки не надано встановленого зразка документів, які дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію Об'єкту (Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат), а відтак, а відтак, притягнення Позивача до адміністративної відповідальності є правомірним. Вказує, що відповідальність за експлуатацію або використання об'єктів будівництва не прийнятих в експлуатацію, встановлено з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо від повільності за правопорушення у сфері містобудування» від 21.09.2000 р. № 1988-ІІІ, що набрав чинності 24.10.2000 р. Експлуатуючи з 2010 р. приміщення, що не введено в експлуатацію, ТОВ «Парк Пушкіна» вчиняється триваюче правопорушення.

Заслухавши думку представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Право оскарження рішень мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До рішень, дій або бездіяльності суб'єктів оскарження належать колегіальні і одноособові рішення, дії або бездіяльність, у зв'язку з якими громадянин вважає, що:

- порушено або порушуються його права чи свободи;

- створено або створюються перепони для реалізації ним своїх конституційних прав чи свобод або що вжиті заходи щодо реалізації його прав є недостатніми;

- покладено на нього обов'язки, не передбачені законодавством або передбачені законодавством, але без врахування конкретних обставин, за яких ці обов'язки повинні покладатися, або що вони покладені не уповноваженими на це особою чи органом;

- його притягнуто до відповідальності, яку не передбачено законом, або до нього застосовано стягнення за відсутністю передбачених законом підстав, або неправомочною службовою особою чи органом.

Частина третя ст. 2 КАС України встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам (пункт 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року № 2).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року (далі - Порядок № 553).

Відповідно до п. 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктом 7 Порядку № 553 визначено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Серед підстав для проведення позапланової перевірки є зокрема вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Відповідно до пунктів 16-18 Порядку № 553 за результатами державного архітектурно - будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт

Судовим розглядом встановлено, що 02.12.2015 р. Директором Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Горобченко Л.А. на підставі Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08.09.2015 року № 976 та звернення Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 27.11.2015 р. № 51/35-2315 (вх. № 1026-2711/46 від 27.11.2015 р.), головному інспектору будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Мосур С.М. та головному інспектору будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Куртяк В.В. видано направлення на проведення позапланової перевірки закладу громадського харчування АДРЕСА_1.

Вказаний заклад громадського харчування належить на праві власності ТОВ «Парк Пушкіна», директором якого являється Позивач.

У ході проведення даної перевірки встановлено, що ТОВ «Парк Пушкіна» експлуатується об'єкт будівництва після самовільного виконання в 2010-2011 роках будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту Київського МБТІ від 09.12.2010 р., а саме: заклад громадського харчування «Шам» без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», про що складено відповідний Акт від 07.12.2015 року.

Згідно результатів перевірки та відповідно до п. 16 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 р. № 553 посадовою особою Відповідача складено акт перевірки від 07.12.2015 р. та стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення від 07.12.2015 року.

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності 15.12.2015 р. Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві винесено Постанову № 46 по справі про адміністративне правопорушення, якою Позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 13 ст. 96 КУпАП, а саме: експлуатація об'єктів будівництва, які завершені будівництвом з 19 січня 2012 року та не прийняті в експлуатацію, вчинені щодо об'єктів ІІІ категорії складності, а отже порушення позивачем ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Частина 13 ст. 96 КУпАП передбачає, серед іншого, відповідальність за експлуатацію об'єктів будівництва, які завершені будівництвом з 19 січня 2012 року та не прийняті в експлуатацію, вчинені щодо об'єктів ІІІ категорії складності, - у вигляді накладення штрафу від п'ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів перевірки підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугували висновки перевіряючих, що ТОВ «Парк Пушкіна» експлуатується об'єкт будівництва після самовільного виконання в 2010-2011 роках будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту Київського МБТІ від 09.12.2010р., а саме: заклад громадського харчування «Шам» без документів, які б надавали право на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник, зокрема, має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно - будівельного контролю щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затверджених Кабінетом Міністрів України. Форма визначається Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрація органом державного архітектурно - будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, які належать до І-ІІІ категорії складності.

Згідно з ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Водночас ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.03.2011р., визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Цей закон не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію. Вперше таке положення закріплено у цьому Законі 24 жовтня 2000 року шляхом доповнення частини першої зазначеної статті абзацом, що встановлював відповідальність за експлуатацію або використання будинків чи споруд після закінчення будівництва без прийняття їх державними приймальними (технічними) комісіями (Закон України від 21 вересня 2000 року № 1988-III).

19 січня 2012 року згідно із Законом України від 22 грудня 2011 року № 4220-VI Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» викладено у новій редакції, п. 6 ч. 2 ст. 2 якої передбачає, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», зокрема положення п. 6 ч. 2 ст. 2 щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

В контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Частина 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції Закону України від 20.11.2012 року № 5496-VI, встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, логічним висновком має бути судження про те, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.03.2014 у справі №21-433а13.

Як було зазначено вище, перевіряючим вказано про експлуатацію об'єкта будівництва після самовільного виконання в 2010-2011 роках будівельних робіт із реконструкції нежитлового приміщення на АДРЕСА_1. При цьому суд звертає увагу, що позивачем зазначено, про те, що роботи з реконструкції нежитлового приміщення, яке виступило об'єктом перевірки проводилося у 2009 - 2010 роках, на підтвердження чого надано суду копію технічного паспорта, виготовленого станом на 09.12.2010. У свою чергу, відповідачем не обґрунтовано належними та достатніми доказами підстав встановлення факту даних робіт саме у період 2010-2011 років.

Таким чином, суд приходить до переконання, що притягнення Позивача до відповідальності за порушення ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є неправомірним, оскільки такий закон набрав чинності 12.03.2011 р., тобто після завершення вказаних робіт та чинне на той час законодавство не покладало на власника Об'єкту введення його в експлуатацію.

Відповідно до статті 32 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об'єкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналіз приписів наведеної статті у системному зв'язку з іншими нормами вказаного вище Закону та Порядку дає підстави для висновку, що вона встановлює загальне правило визначення категорії складності об'єкта будівництва. У випадках же, коли проектна документація на об'єкт будівництва відсутня чи об'єкт їй не відповідає, віднесення такого об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності належало до компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю, а саме Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (на сьогодні - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю) за змістом статей 6, 7 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснює управління у сфері містобудівної діяльності, зокрема контроль за дотриманням законодавства, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Частиною 3 ст. 41 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» та частиною 2 ст. 3 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4220-VI) до повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю віднесено також розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та застосування санкцій за ці правопорушення, наприклад, накладення штрафу за експлуатацію неприйнятого в експлуатацію об'єкта будівництва. Розмір штрафу за таке правопорушення залежить від категорії складності об'єкта будівництва (п. 6 ч. 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності»).

Визначення категорії складності об'єкта будівництва за відсутності проектної документації, у якій би було зазначено відповідну категорію, не віднесено до компетенції жодного іншого державного органу.

Отже, у Інспекції наявні повноважень на віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності у разі відсутності проектної документації на об'єкт будівництва.

При проведенні перевірки інспектором встановлено ІІІ категорію складності Об'єкту, з яким Позивач не погодився, про що вніс зауваження до Акту перевірки, та на цих доводах наполягав у позовній заяві.

Відповідачем дані доводи позовної заяви проігноровані, по суті питання заперечень не надано.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За викладених підстав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 10, 11, 70, 71, 158 - 163, 171-2 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

позов ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати Постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві у справі про адміністративне правопорушення № 46 від 15.12.2015, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 13 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 гривень.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Х.А. Гладун