Справа № 826/14104/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 вересня 2017 року 12:53 № 826/14104/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., при секретарі Шевченко М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГенерального штабу Збройних Сил України
проскасування наказу №286,
за участі:
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Фоміна А.А.

Школяр В`ячеслав Іванович (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України (далі по тексту відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №286 від 12.07.2016р. «Про призначення службового розслідування» з дати його видання.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятих оскаржуваного наказу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваного наказу.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, - встановив:
Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 12.07.2016р. №286 «Про призначення службового розслідування» з метою встановлення причин та умов, що призвели до відсутності на військовій службі полковника юстиції ОСОБА_1 , невиконання ним обов`язків військової служби та наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України щодо вибуття до Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь Міністерства оборони України» для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, а також з метою встановлення ступеня вини полковника юстиції ОСОБА_1 та інших посадових осіб, призначено службове розслідування, проведення якого доручено комісії зі складу працівників відділу контролю виконання заходів у зонах діяльності управління запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992, № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 3 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999, № 551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з статтею 84 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до статті 85 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004р. №82, зареєстрованої в Мінюсті 30.03.2004р. за №385/8984 (далі по тексту Інструкція №82).

Відповідно до п. 1.2 Інструкції №82 службове розслідування проводиться у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду;

невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення;

порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Згідно з п. 1.3 Інструкції №82 рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові особи у разі необхідності клопочуть за підпорядкованістю про призначення службового розслідування. Міністр оборони України та начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України та їх заступники можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення підпорядкованим посадовим особам.

Відповідно до частини сьомої статті 5 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» від 07.03.2002, № 3099-III загальне керівництво Службою правопорядку здійснює Міністр оборони України через начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

Таким чином, посилання позивача на незаконність оскаржуваного наказу в частині доручення проведення службового розслідування військовослужбовцям Військової служби правопорядку Збройних Сил України, суд до уваги не приймає, оскільки Міністр оборони України та начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України та їх заступники можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення підпорядкованим посадовим особам.

Крім того, відповідно до статті 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» основними завданнями Служби правопорядку є, зокрема виявлення причин, передумов і обставин злочинів та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах.

Згідно з п. 3 Інструкції №82 розслідуванням повинно бути встановлено:

наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки;

осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення;

наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця;

конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено;

ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення;

форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного;

умови та причини, що сприяли правопорушенню;

чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що в констатуючій частині оскаржуваного наказу не вказано про предмет службового розслідування, необхідність установлення ступеня вини у меті розслідування, суті порушення військової дисципліни, обов`язків військової служби, які були порушені тощо, оскільки згідно зазначеної норми п. 3 Інструкції №82 вказані обставини встановлюються під час проведення службового розслідування, а не під час його призначення.

В частині тверджень позивача, що він не порушував військову службу та громадський порядок, суд зазначає наступне.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України від 19 грудня 2007 року № 570 призначено у Військово-Морські Сили Збройних Сил України полковника юстиції Школяра В`ячеслава Івановича, помічника Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України начальником юридичного відділу цього ж командування, ВОС -8503002.

Відповідно до директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.07.2013р. №Д-322/1/02 посаду помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з правової роботи) - начальника юридичного відділу цього ж командування 05.11.2013р. скорочено.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.11.2013р. №763 позивача зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України у зв`язку з проведенням організаційних заходів.

Відповідно до рішення начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №300/1/С/3804 від 12.11.2013р. командувачу Військово-Морських Сил Збройних Сил України визначено утримувати полковника юстиції ОСОБА_1 у списках особового складу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України.

В подальшому, на виконання рішення Міністра оборони України командувачу Військово-Морських Сил України визначено завдання щодо відрядження полковника юстиції ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України з 10.03.2014р. на 1 місяць, що підтверджується листами директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 06.03.2014р. №226/2/894 та телеграмою першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.03.2014р. №300/1/С/608).

Разом з тим, позивач у відрядження до Генерального штабу Збройних Сил України в установленому порядку не прибув.

При цьому, з 17.03.2014р. по 03.04.2014р. відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.03.2014р. №182 ОСОБА_1 тимчасово виконував обов`язки директора Департаменту правового забезпечення Міністерства оборони України.

Наказом Міністерства оборони України від 02.04.2014р. №218 полковнику юстиції ОСОБА_1 визначено повернутися у розпорядження начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України.

Однак, позивач до Генерального штабу Збройних Сил України в установленому порядку не прибув, до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не повернувся.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 23.05.2014р. №135 з метою встановлення причин та умов, що призвели до не прибуття у відрядження до Генерального штабу 10.03.2014р., не прибуття у розпорядження начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України з 02.04.2014р. призначено службове розслідування.

Певні факти були встановленні відповідно до акту службового розслідування, затвердженого начальником Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №9/акт від 01.07.2014р. начальникам Головного управління персоналу, Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України, командувачу Військово-Морських Сил Збройних Сил України. Зазначенні обставини судом не аналізуються, оскільки не входять до предмету доказування.

Крім того, наказом Міністерства оборони України від 02.07.2014р. №435 також визначено завдання начальнику Генерального штабу Головнокомандувачу Збройних Сил України щодо невідкладного направлення полковника юстиції ОСОБА_1 для обстеження військово-лікарською комісією, а після проходження військово-лікарської комісії вжиття невідкладних заходів щодо його негайного повернення з відрядження до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та конкретних пропозицій щодо його подальшого використання.

Матеріали службового розслідування направленні до Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України для надання правової оцінки діям полковника юстиції Школяра В.І. та прийняття відповідного правового рішення.

Відповідно до листа Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України від 12.04.2016р. №10/1/2-26463-14 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000112 від 14.07.2014р. за фактами відкритої відмови виконувати наказ начальника здійснюється військовою прокуратурою Київського гарнізону.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2014р. №446 позивача, який перебував у розпорядженні начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, колишнього помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з правової роботи) начальника юридичного відділу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, призначено начальником відділу аналізу та профілактики правопорушень управління по роботі з особовим складом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

24 вересня 2014 року позивачу доведено Витяг з наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2014р. №446.

На виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014р. у справі №826/11977/14 наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.01.2015р. №13 пункт 3 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2014р. №446 про призначення полковника юстиції ОСОБА_1 начальником відділу аналізу та профілактики правопорушень управління по роботі з особовим складом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України скасовано, як нереалізований.

19 лютого 2015 року позивачу доведено Витяг з наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.01.2015р. №13 та наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України щодо прибуття позивача до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України за адресою: м. Одеса, пров. Штабний, 1.

Однак, позивач до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не прибув.

Наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.01.2015р. №13 оскаржено позивачем в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2015р., яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015р. у справі №826/5027/15 залишена без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.12.2015р. відмовлено у відкритті касаційного провадження. Ухвалою Верховного Суду України від 07.04.2016р. відмовлено у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України про визнання протиправними та скасування наказів в частині, за заявою ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 грудня 2015 року.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника відповідача, що станом на 08.09.2016 р. (момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом), відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.11.2013р. №763 позивач перебуває в розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та утримується у списках особового складу та на всіх видах забезпечення в Командуванні Військово-Морських Сил Збройних Сил України, а тому повинен виконувати обов`язки військової служби в межах, визначених командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Крім того, судом встановлено, що також не заперечується сторонами у справі, що позивач не виконав накази начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України щодо прибуття його до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та вибути до Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» для проходження медичного огляду, після чого прибути для подальшого проходження служби до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України у місто Одеса.

Позивачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів виконання ним зазначених вище наказів начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

У той же час, суд зазначає, що позивачем у даній адміністративній справі не оскаржується наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України щодо вибуття ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

Позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовними вимогами про його оскарження, а тому в даному випадку ним обрано не належний спосіб захисту порушених прав.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій