Справа № 803/856/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9255/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2017р. ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним наказу від 07.06.2017 року № 331 про звільнення з посади державного службовця за прогул без поважних причин, поновлення на посаді головного державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду, на підставі ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вважає, що приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем пропущено без поважних причин, встановлений ст.78 Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII строк на звернення до суду.

Апелянт переконаний, що до даних правовідносин застосовуються саме положення спеціального законодавства, а саме ст.99 КАС України та Кодекс законів про працю України.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.06.2017 року начальником Волинської митниці ДФС прийнято наказ № 331-о «Про застосування дисциплінарного стягнення», відповідно до якого за прогул державного службовця без поважних причин ОСОБА_2, головного державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС, звільнено з посади державної служби. У вказаному наказі зазначено, що з 18.05.2017 року ОСОБА_2 перебуває у стані тимчасової непрацездатності, відтак днем звільнення вважати перший робочий день після закінчення терміну тимчасової непрацездатності.

Вищевказаний наказ згідно супровідними листами від 08.06.2017 року № 585/19/03-70-04 та № 586/19/03-70-04 був направлений позивачу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових направлень (а.с. 34-42), один з яких був вручений останньому 19.06.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У звязку із виходом на роботу 15.06.2017 року після закінчення терміну тимчасової непрацездатності ОСОБА_2, головного державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС, 15.06.2017 року начальником Волинської митниці ДФС прийнято наказ № 355-0, відповідно до якого з позивачем проведено повний розрахунок згідно вимог чинного законодавства (а.с. 44-45).

15.06.2017 року в приміщенні пункту «Пулемець» митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС ОСОБА_2 було зачитано наступні документи: наказ від 07.06.2017 року № 331-о «Про застосування дисциплінарного стягнення»; наказ від 15.06.2017 року № 355-о «Про проведення розрахунку з ОСОБА_2 В.»; інші накази; лист з вимогою зявитися у відділ по роботі з персоналом 15.06.2017 року з метою отримання трудової книжки; та інше; а також запропоновано ознайомитись з документами та одержати їх копії. Однак, від підпису та одержання їх копій позивач відмовився, про що комісією складено відповідний акт від 15.06.2017 року.

Підсумовуючи, суд прийшов до висновку, що про прийняття наказу від 07.06.2017 року № 331-о «Про застосування дисциплінарного стягнення» позивач дізнався 15.06.2017 року, тобто в день коли йому зачитували оскаржуваний наказ та запропонували одержати його копію, відтак ОСОБА_2 мав право його оскаржити в десятиденний термін, починаючи з 16.06.2017 року, а не в межах місячного як це здійснено позивачем.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що при даних спірних правовідносинах повинні застосовуватися норми Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII, а не Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач є державним службовцем категорії "Б", стосовно якого нормами саме Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII визначений 10-денний строк оскарження до суду з моменту отримання копії розпорядження.

Таким чином, звернувшись до суду з адміністративним позовом 12.07.2017 року, позивачем пропущений десятиденний строк звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, через наступне.

Статтею 78 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII на яку приймаючи оскаржувану ухвалу покликається суд першої інстанції встановлено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії "А" до суду, а категорій "Б" і "В" - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду. Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів вважає, що статтею 78 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII визначено певну процедуру подання саме скарг державними службовцями.

В даному конкретному випадку ОСОБА_2 звернувся до суду саме з позовом про оскарження дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та одночасно щодо поновлення на посаді головного державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Наведена норма не врегульовує саме розгляду питань поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, які є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Статтею 232 КЗпП України визначено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

Також ст. 233 КЗпП України, зокрема встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже з аналізу наведених положень необхідно зробити висновок, що захист порушених прав позивача за заявленими позовними вимогами детально врегульовано саме КАС України та КЗпП України

Також необхідно зазначити, що порівняний аналіз процедури оскарження за Законом України Про державну службу і процедури оскарження рішень за адміністративним позовом принципово різняться не тільки за формою оформлення матеріалів і доказів про оскарження, але різняться і механізмом доказування, юридичними наслідками встановлених фактів і остаточних рішень. Саме судовий розгляд оскаржуваного рішення є найбільш детальнішим, повним. А обовязковість судових рішень надає можливість остаточного юридичного вирішення наявного спору.

Судом першої інстанції в повній мірі не досліджено вказані обставини, не взято їх до уваги, що призвело до необґрунтованого залишення без розгляду позовної заяви позивача, порушення його конституційного права звернення до суду, а також порушення ст. 2 та ст. 6 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ по справі Мушта проти України зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст.8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення позову без розгляду.

Згідно із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як прийняте з порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст. 199, п.6 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №803/856/17 та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст виготовлено 27.09.2017 р.