Справа № 818/1023/17
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 р. Справа № 818/1023/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчук О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/1023/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація"
до Сумської митниці ДФС
про визнання протиправними та скасування рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (далі - позивач, ТОВ "Сумифітофармація") звернулось до суду з позовом до Сумської митниці ДФС (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати:
- рішення від 07.07.2017 №UА805180/2017/000154/1 про коригування митної вартості товарів;
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів службовою особою Сумської митниці ДФС було відмовлено декларанту в застосуванні ним основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) та застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів передбачений підпунктом б) пункту 2) частини 1 статті 57 та ст.60 Митного кодексу України, тобто використано метод визначення вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а саме цінову інформацію щодо імпортних операцій САІС ДФС України по товару №1 (чебрець) - МД №805130000/2017/002026 від 16.02.2017р по товару №2 (тмін сухе ціле насіння) МД№805180/2017/009080 від 20.06.2017р.
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок про те, що використані декларантом відомості не є обєктивними та достатньо підтвердженими документально. При відповідач цьому не зазначає, в чому саме полягає необєктивність, та якими саме додатковими документами необхідно підтвердити заявлену митну вартість.
Натомість, позивач стверджує, що при митному оформленні декларації ним були надані Сумській митниці всі необхідні для визначення митної вартості документи, надання яких передбачено Митним кодексом України.
Позивач зауважує, що імперативними умовами по витребуванню додаткових документів та відмови у митному оформленні є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозвязок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозвязку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобовязана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозвязку.
Митний орган, жодним чином не визначив конкретних обставин, які викликали у нього сумніви щодо заявленої митної вартості, зокрема, не визначив причин неможливості перевірки розрахунку на підставі наданих Позивачем документів.
Таким чином, неподання позивачем додаткових документів, або їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами.
Так, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Крім того, позивач зазначає, що посилання службової особи відповідача на цінову інформацію щодо імпортних операцій ЄАІС ДФС України є некоректним, оскільки Положення про Єдину автоматизовану інформаційну систему Державної митної служби України затверджене Наказом Державної митної служби України від 04.11.2010 N 1341, яке не пройшло державної реєстрації в Міністерстві юстиції України не може вважатися нормативним документом в розумінні положень Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731 і у звязку з цим може носити лише рекомендаційний, а не обовязковий характер.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, зазначивши, що Декларант обрав основний метод визначення митної вартості товарів. Згідно з постановою Верховного Суду України від 02.06.2015 по справі № 21-498а15 митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням півня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
На момент митного оформлення товарів за МД №UА805180/2017/010133, цінова база ЄАІС ДФС України містила Інформацію щодо митного оформлення подібних товарів з вищим рівнем митної вартості.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 53 МКУ калькуляція є одним із документів, який декларант на вимогу органу доходів і зборів повинен подати на підтвердження митної вартості товарів у разі, якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Викладене засвідчує, що калькуляція собівартості виробника є достатнім та належним доказом на підтвердження заявленої митної вартості товару.
Декларант надав калькуляцію ціни від 12.06.2017, в якій не зазначено вартості витрат на придбання вказаної сировини, транспортні витрати всередині країні, переробку (очищення, подрібнення, висушування), пакування, митні витрати, підготовку документів та транспортні витрати з складу продавця до порту ОСОБА_2, Україна, більш того не зазначено прибуток продавця, а також калькуляція розрахована для конкретного інвойсу (№ 17- UKR-08 від 12.06.2017 року).
Відповідно прайc-листа від 17.05.2017, який надав декларант, зазначено вагу товару (9975 кг), та в митній декларації №UА805180/2017/010133 також зазначено вагу товару 9975кг., це дає підставу вважати, що прайс-лист складено виключно для позивача.
Враховуючи наявні розбіжності в документах, у звязку відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (МД №UА805180/2017/010133) та наявність інформації в Єдиній автоматизованій інформаційній системі органів ДФС щодо вищого рівня вартості на подібні товари, митне оформлення яких вже здійснювалося, посадовими особами митного поста Центральний направлено письмову вимогу декларанту про необхідність надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість товару.
Проте, витребувані документи не були надані позивачем.
Отже використані декларантом відомості не є обєктивними та підтвердженими документально.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 06.07.2017 на адресу ТОВ СУМИФІТОФАРМАЩЯ фірмою Alfanar Co. For import & export (Єгипет) на підставі контракту EG - 010617 від 01.06.2017 було поставлено товар:
- Прянощі сушені:- чебрець листя в кількості 9 975,00кг;
- Прянощі сушені - тмін, сухе ціле насіння в кількості 975кг.
- Частини рослин, сушені - лимонна трава суха різана в кількості 1000кг.;
Для митного оформлення позивачем до митного органу надано наступні документи:
- Контракт EG-010617 від 01.06.2017 (а.с. 22-23);
- Специфікація №1 від 01.06.2017 (а.с. 24);
- Інвойс 17-UKR-08 від 12.06.17 (а.с. 25,26);
- Пакувальний лист до інвойсу №17-UKR-08 від 12.06.17 (а.с. 27,28);
- Сертифікат походження форми А № 0498941 від 19.06.17 (а.с. 29, 30);
- CMR №489 від 03.07.2017 (а.с. 32);
- Прайс-лист б/н від 17.05.2017 (а.с. 33, 34);
- Калькуляція ціни б/н від 12.06.17 (а.с. 35, 36).
- Фітосанітарний сертифікат № 0406187 від 19.06.2017 (а.с. 37);
- Сертифікати якості на кожен товар від 07.06.17 (а.с. 38-43).
На підставі зазначених документів декларантом було оформлено та подано до Сумської митниці ДФС митну декларацію UA 805180/2017/010133 від 06.07.2017 (а.с. 18), в якій задекларовано митну вартість товару відповідно до статті 58 Митного кодексу України в розмірі відповідно до ціни контракту (метод визначення митної вартості №1), а саме: Прянощі сушені:- чебрець листя в кількості 9 975,00кг за ціною 1,00 долар США/кг на загальну суму 9 975,00 доларів США. Згідно офіційного курсу станом на 06.07.2017 1 долар США = 26,119317грн. Вартість товару склала 260 540,19 грн.
При визначенні митної вартості декларованого товару Сумською митницею ДФС використано метод визначення вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 57, ст. 60 Митного кодексу України), а саме цінову інформацію щодо імпортних операцій САІС ДФС України по товару №1 (чебрець) - МД №805130000/2017/002026 від 16.02.2017р по товару №2 (тмін сухе ціле насіння) МД№805180/2017/009080 від 20.06.2017р..
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі по тексту - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (ч. 1 ст. 57 МК України).
Відповідно до норм частин 2-4 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між: органом доходів і зборів та декларантом: з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст. 59, 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією і за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України визначені документи, які підтверджують митну вартість товарів.
Як було зазначено вище, при митному оформленні декларації позивачем були надані Сумській митниці ДФС всі необхідні для визначення митної вартості документи, надання яких передбачено Митним кодексом України.
Частиною 3 статті 53 МК України передбачено обовязок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому, такий обовязок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а.) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не повязані між собою особи або хоч і повязані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні (ч. 2 ст. 58 МК України).
Відповідно до положень частин 2, 3 статті 53, статті 57 МК України митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобовязаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що повязують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи: відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару (ч. 2 ст. 53 МК України).
Отже, імперативними умовами по витребуванню додаткових документів та відмови у митному оформленні є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозвязок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
З аналізу вказаних статей також вбачається наявність у митного органу обовязку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозвязку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобовязана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозвязку.
Суд вважає, що із поданих позивачем документів, які містяться в матеріалах справи, не вбачається наявність розбіжностей або відсутність в них відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з поданою ТОВ Сумифітофармація митною декларацією ціна товару чербрець становила 1 дол. США за 1 кг., тмину сухого -1,57 дол.США, лимонної трави -1,05 дол.США, як і було зазначено в поданих позивачем документах під час митного оформлення.
Зазначена сума також визначена у інвойсі №17-UKR-08 (а.с.25-26) та відповідно була сплачена підприємством 13.09.2017, що підтверджується платіжним дорученням №9 від 13.09.2017 та довідкою «Креді ОСОБА_3».
Суд зазначає, що митний орган жодним чином не визначив конкретних обставин, які викликали у нього сумніви щодо заявленої митної вартості, зокрема, не визначив причин неможливості перевірки розрахунку на підставі наданих позивачем документів.
Таким чином, неподання позивачем додаткових документів, або їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами.
Так, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 11.09.2012 у справі №21-262а12.
Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Так, пунктом 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило про те, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подання таких документів протягом визначеного періоду часу.
Згідно параграфу 2 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі жоден член СОТ не може вимагати або примушувати будь-яку особу, яка не є його резидентом, надавати для вивчення або дозволяти одержувати доступ до будь-якого рахунка чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості. Однак інформація, надана виробником товарів для цілей визначення митної вартості згідно з положеннями цієї Статті, може бути перевірена в іншій країні органами влади країни імпорту за згодою виробника і за умови, що вони повідомлять достатньою мірою заздалегідь уряд країни, про яку йдеться, а остання не заперечуватиме проти розслідування.
У відповідності до положень ч. 1 ст.10 Закону України Про ціни і ціноутворення, субєкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.
Частина 1 статті 14 Закону України Про ціни і ціноутворення передбачає, що вільні ціни встановлюються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Статтею 13 Закону України Про ціни і ціноутворення визначено, що державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом:
1) установлення обовязкових для застосування субєктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів);
2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.
Частина 1 статті 14 Закону України Про ціни і ціноутворення визначає порядок формування і встановлення цін під час проведення експортних (імпортних) операцій та на експортні (імпортні) товари. Так, під час проведення експортних (імпортних) операцій у розрахунках з іноземними субєктами господарювання застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку.
Стосовно посилання службової особи митниці на цінову інформацію щодо імпортних операцій ЄАІС ДФС України є некоректним з огляду на наступне. Службова особа митного органу посилається на МД №805130000/2017/002026 від 16.02.2017р по товару №2 (тмін сухе ціле насіння) МД№805180/2017/009080 від 20.06.2017р. при цьому не інформує декларанта (позивача) під час проведення консультацій про умови постачання, умови розрахунків, обєми, ціну та інші складові, які можуть суттєво вплинути на вартість товару. Тим самим митний орган позбавляє можливості декларанта навести доводи обґрунтованості визначення митної вартості.
Стосовно посилання посадової особи митного органу на цінову інформацію з ЄАІС ДФС України, варто зазначити наступне.
Положення про Єдину автоматизовану інформаційну систему Державної митної служби України затверджено Наказом Державної митної служби України від 04.11.2010 за №1341.
Оскільки посадовою особою митного органу використані дані ЄАІС при взаємовідносинах із субєктами господарювання, які не входять в структуру Митної служби, то прийняте рішення на підставі даних ЄАІС носить міжвідомчий характер і поширене на необмежене коло осіб та підлягає багаторазовому застосуванню. Отже носить ознаки нормативного акту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади
У відповідності до п.1 Положення державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та цього Положення.
Пунктом 2. Положення передбачено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.
Пунктом 3. Положення встановлено, що на державну реєстрацію подаються нормативно- правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та інтими, а також прийняті в порядку експерименту.
Таким чином, Положення про Єдину автоматизовану інформаційну систему Державної митної служби України затверджене Наказом Державної митної служби України від 04.11.2010 №1341, яке не пройшло державної реєстрації в Міністерстві юстиції України не може вважатися нормативним документом в розумінні положень Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. №731 і у звязку з цим може носити лише рекомендаційний, а не обовязковий характер.
Стосовно вимог службової особи Сумської митниці про надання додаткових документів, а саме: розрахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних з виконанням умов договору, копію митної декларації країни відправлення, виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосується відчуження оцінюваних товарів ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України, довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам, висновки про якісні та вартісні показники товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями, інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, варто зазначити наступне.
Відповідно до параграфу 5 ст.7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (надалі Угода ГАТТ), базис і методи визначення вартості товарів, які підпадають під обкладання митом чи іншими зборами або імпортні чи експортні обмеження, основані на вартості товару чи регульовані будь-яким способом на основі вартості, повинні бути стабільними і оприлюдненими достатньою мірою для того, щоб надати можливість комерсантам з достатньою впевненістю оцінити вартість товарів для митних цілей.
Документи, надання яких вимагала посадова особа митного органу у позивача при митному оформленні товару не входять до переліку обовязкових документів, надання яких вимагається законом.
Крім того, згідно параграфу 2 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, при формуванні своєї законодавчої бази кожен Член надає для включення до митної вартості або для виключення з неї, цілком або частково, нижченаведене:
(a) вартість транспортування імпортних товарів до порту або місця ввезення;
(b) витрати на завантаження, розвантаження та обробку, пов'язані з транспортуванням імпортних товарів до порту або місця ввезення;
(c) вартість страхування.
Параграфом 3 зазначеної Угоди встановлено, що додатки до фактично сплаченої ціни або ціни, що підлягає сплаті згідно з цією Статтею, робляться лише на основі об'єктивних даних та таких, що піддаються обчисленню.
Параграфом 4 Угоди передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, фактично сплаченої або яка підлягає сплаті, не робляться ніякі додатки, окрім тих, що передбачені у цій Статті.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що службовою особою митного органу було допущено порушення положень чинного законодавства при винесенні оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, а тому вони підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1732 від 13.07.2017 (а.с.3).
Таким чином, ТОВ "Сумифітофармація" необхідно відшкодувати витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці ДФС в сумі 1600,00 грн.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" до Сумської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.
Скасувати рішення Сумської митниці ДФС від 07.07.2017 №UА805180/2017/000154/1 про коригування митної вартості товарів.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений та підписаний 25.09.2017.

Суддя О.А. Прилипчук