Справа № 344/2639/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6854/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 24.02.2017 року звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську про зобов'язання вчинити дії.

В позові зазначено, що позивач з 05.06.2011 року є отримувачем пенсії по віку за Законом України «Про державну службу» в розмірі 84% заробітної плати. Призначаючи пенсію відповідач не врахував всі види виплат з яких сплачені страхові внески, а саме матеріальну допомогу на оздоровлення, соціально-побутові потреби та індексацію. Вона звернулася 16.12.2016 р. до відповідача з проханням провести перерахунок пенсії з врахуванням поданої довідки Головного управління статистики в Івано-Франківській області, проте їй листом було відмовлено.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2017 року позовну заяву задоволено частково.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що матеріальні допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань та індексація не відносяться до надбавок чи структури заробітної плати, як і компенсація за невикористані відпустки разового характеру не належить до фонду оплати праці.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що як слідує з постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суду та інших органів» також керівники мають право установлювати надбавки за високі досягнення у праці до 50% посадового окладу з врахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки (винагороди) за вислугу років, надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення.

За Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян і який не має разового характеру. Поняття грошової компенсації за невикористану відпустку врегульовано Інструкцією зі статистики заробітної плати (п.2.2.7,2.2.12), яка входить до складу заробітної плати. Отже, відповідач мав врахувати нараховану позивачу матеріальну допомогу (двох видів) та індексацію які виплачувались за 2009-11 роки. В своїй постанові від 20 лютого 2012 року Верховний Суд України усуваючи неоднакове застосування норм матеріального права, вважає неправильними висновки суду про те, що оскільки матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, не включається до складу заробітної плати державного службовця, то вона не враховується при обчисленні розміру його пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.06.2011 року є отримувачем пенсії по віку за Законом України «Про державну службу» в розмірі 84% заробітної плати, ця обставина сторонами не оспорюється, тому наведена обставина з урахуванням положення ч. 3 ст. 72 КАС України не потребує доказування в судовому засіданні.

Позивач звернувся до відповідача 16.12.2016 року з проханням провести перерахунок пенсії з врахуванням поданої довідки Головного управління статистики в Івано-Франківській області від 14.12.2016 року № 13/103/111-136, в якій вказано складові заробітної плати позивача.

У ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ( в редакції з 2003 року) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до ч.1 ст. 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ( в редакції 2010р.) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За ст..33, 35 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії) було передбачено що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Також передбачено і виплату державним службовцям допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпустки.

Як слідує з постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суду та інших органів» також керівники мають право установлювати надбавки за високі досягнення у праці до 50% посадового окладу з врахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки (винагороди) за вислугу років, надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення.

За Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян і який не має разового характеру. Поняття грошової компенсації за невикористану відпустку врегульовано Інструкцією зі статистики заробітної плати (п.2.2.7,2.2.12), яка входить до складу заробітної плати. Отже, відповідач мав врахувати нараховану позивачу матеріальну допомогу (двох видів) та індексацію які виплачувались за 2009-11 роки.

В своїй постанові від 20 лютого 2012 року Верховний Суд України усуваючи неоднакове застосування норм матеріального права, вважає неправильними висновки суду про те, що оскільки матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, не включається до складу заробітної плати державного службовця, то вона не враховується при обчисленні розміру його пенсії.

Частиною 1 статті 244-2 КАС України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов`язковими для всіх судів України.

Проте, таке право позивача на врахування цих вид виплат, виникло при призначенні пенсії ще в 2011 році, однак за захистом свого права вона звернулася до суду 16.12.2016 р. Тому, зважаючи на норми ст..99, 100 КАС України, суд прийшов до висновку про задоволення цих вимог частково, а саме з 24.08.2016 року, а вимоги які стосуються з дня призначення пенсії з 05.06.2011р. до 23.08.2016 р. - слід залишити без розгляду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2017 року у справі № 344/2639/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4