Справа № 808/1406/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року о 11 год. 34 хв.Справа № 808/1406/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Батигіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Дельта"

до: Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області,

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Дельта» (далі - позивач, ТОВ «ТД «Дельта») звернулося до суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № від 28.04.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 403 779 грн. 75 коп., у т.ч. 2 051 750 грн. за податковим зобов'язанням та 352 029 грн. 75 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 28.04.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 273 548 грн. 75 коп., у т.ч. 218 839 грн. за податковими зобов'язаннями та 54 709 грн. 75 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 09.02.2017, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 888 787 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 88 878 грн. 70 коп., як такі, що не відповідають чинному законодавству України, а також порушують права та охоронювані законом інтереси позивача.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що не погоджується із висновками податкового органу, викладеними в Акті перевірки № 017/08-01-14-02/36447852 від 06.02.2017 р. з питань, що викладені у запереченнях від 22.12.2016 р. на акт перевірки від 14.11.2016 року № 109/08-01-14-02/36447852 (надалі - Акт перевірки), та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству та просить їх скасувати.

Представники позивача у судовому засіданні 14.09.2017 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.09.2017 проти позову заперечив. Зокрема зазначив, що висновки фахівців, викладені в Акті перевірки ґрунтуються на законодавстві, а спірні податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими. З підстав, викладених у письмових запереченнях, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, в період з 26.09.2016 р. по 24.10.2016 р. ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Торгівельний дім «Дельта» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2016 р. За результатами перевірки складено акт № 109/08-02-14-02/36447852 від 14.11.2016 р., в якому зафіксовано порушення позивачем:

1. пп. 135.5,4 п. 135.5 ст. 135 , з урахуванням абз. «в» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п.138,4, п. 138.8 ст. 138 , пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями, що був чинний станом на 31.12.2014 року) в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього на суму 1 579 477 грн. за 2014 рік;

2. пп. 134.1.1 п. 134,1 ст. 134, абз. 2, 4 пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього на суму 792 749 грн. за 2015 рік;

3. пп. 14.1.179, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п, 189.1 ст. 189, п. 198.1, п, 198.3, п. 198.5, п. 198,6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200,4 ст. 200, п. 201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-IV (із змінами та доповненнями), ст. 1, п. 2 ст. 3, п. 1, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996 (із змінами та доповненнями); пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну У країни від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого у Мін'юсті України 05.06.1995р. за № 168/704 в результаті чого ТОВ «ТД» Дельта»:

- занижено податок на додану вартість на загальну суму 409 237 грн.,

- завищення від'ємного значення (у р. 19 декларацій з ПДВ) всього у сумі 884 454 грн.,

- завищення від'ємного значення (у р. 24 декларацій з ПДВ за січень 2014 - грудень 2015, р. 21 декларацій з ПДВ за січень - червень 2016 ) всього у сумі 170 417 грн. (наростаючим підсумком).

Не погодившись з висновками акту перевірки № 109/08-02-14-02/36447852 від 14.11.2016 року позивач подав заперечення від 22.12.2016 р. вих. № 2212/1, у межах розгляду яких ГУ ДФС у Запорізькій області було прийнято рішення про проведення позапланової документальної виїзної перевірки.

В період з 10.01.2017 р. по 23.01.2017 р. ГУ ДФС у Запорізькій області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТД «Дельта» з питань, що викладені у запереченнях від 22.12.2016 р. (вхідний від 23.12.2016 р. № 8897/10) на акт перевірки від 14.11.2016 року №109/08-01-14-02/36447852, з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2016 р. За результатами вказаної перевірки складено акт від 06.02.2017 року № 017/08-01-14-02/36447852 (надалі - Акт перевірки), згідно якого перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТД «Дельта»:

1. пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 , з урахуванням абз. «в» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, 138.1, п. 138.2, п.138,4, п. 138.8ст. 138 . пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями, що був чинний станом на 31.12.2014 року) в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього на суму 1 579 477 грн. за 2014 рік;

2. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, абз. 2, 4 пп. 140.5.7 п, 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.201 б року №2755-Vl (із змінами та доповненнями) в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього на суму 792 749 грн. за 2015 рік;

3. п.п. 14.1.179, п.п. 14.1,181 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198,6 ст. 198, п. 200.1. п. 200.2, п. 200,3, п. 200.4 ст. 200, п.201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-IV (із змінами та доповненнями), ст. 1, п. 2 ст. 3. п. 1, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996 (із змінами та доповненнями); пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995р. № 88 та зареєстрованого у Мін'юсті України 05.06.1995р. за № 168/704, в результаті чого ТОВ «ТД «Дельта»:

- занижено податок на додану вартість на загальну суму 409 237 грн.,

- завищення від'ємного значення (у р. 19 декларацій з ПДВ) всього у сумі 884 45 грн.,

- завищення від'ємного значення (у р. 24 декларацій з ПДВ за січень 2014 - грудень 2015, р. 21 декларацій з ПДВ за січень - червень 2016) всього у сумі 674 177грн. (наростаючим підсумком).

На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області 09 лютого 2017 року були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 767 095,25 гривень, в тому числі 2 372 226,00 гривень за податковими зобов'язаннями та 394 869,25 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 511 546,25 гривень, в тому числі 409 237,00 гривень за податковими зобов'язаннями та 102 309,25 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 888 787,00 гривень та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 88 878,70 гривень.

Вказані податкові повідомлення - рішення позивач оскаржив до Державної фіскальної служби України, яка рішенням про результати розгляду скарги від 25.04.2017 р. вих. № 8773/6/99-99-11-01-01-25 скасувала податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 09.02.2017 р. № , № , № в частині донарахувань по взаємовідносинам з ТОВ «Імперіал - Бренд», а також скасувала податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 09.02.2017 р. № в частині донарахувань по операціях за період 2015 року щодо яких підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь ПП «Орім» і не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015 рік.

Супровідним листом від 03.05.2017 року вих. № 4536/10/08-01-14-01-08 відповідач надіслав позивачу податкові повідомлення - рішення, прийняті з урахуванням рішення ДФС України від 25.04.2017 р. вих. № 8773/6/99-99-11-01-01-25:

- № від 28 квітня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 403 779,75 гривень, в тому числі 2 051 750,00 гривень за податковими зобов'язаннями та 352 029,75 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 28 квітня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 273 548,75 гривень, в тому числі 218 839,00 гривень за податковими зобов'язаннями та 54 709,75 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями,

а також повідомив про те, що скасування частини сум донарахованих у зв'язку з непідтвердженими взаємовідносинами ТОВ «Торгівельний дім «Дельта» з ТОВ «Імперіал Бренд» та ПП «Орім» не вплинули на податкове повідомлення - рішення від 09.02.2017 р. № щодо зменшення від'ємного значення з податку на додану вартість.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями № від 28.04.2017 р., № від 28.04.2017 р., № від 09.02.2017 р., вважаючи їх неправомірними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Як свідчать матеріали справи, податкові повідомленнями - рішеннями № від 28.04.2017 р., № від 28.04.2017 р., № від 09.02.2017 р. були прийняті відповідачем у зв'язку з висновками, зробленими в Акті перевірки щодо:

- заниження позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за 2014 рік на суму 3 022 561 грн. внаслідок порушення пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, з урахуванням абз. «в» пп.14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України та не відображення у складі інших доходів суми безнадійної кредиторської заборгованості перед ТОВ «Білдінг Контракт» за векселями виданими та завищення податкового кредиту у січні 2016 року на суму 503 760 грн. по вказаній операції;

- завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) в порушення вимог п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України всього на суму 2 303 452 грн., в тому числі по операціям з надання клінінгових послуг ТОВ «Транслем», ТОВ «ТД Сієна», завантажувально-розвантажувальних послуг ТОВ «Білдінг Контракт», ТОВ «Віра Люкс Сервіс», ТОВ «ТД Сієна», придбання товарно - матеріальних цінностей у ТОВ «Білдінг Контракт» внаслідок не доведення реальності їх отримання та неправомірного формування податкового кредиту по вказаним операціям;

- завищення позивачем витрат в 2014 році за рахунок включення документів, виписаних ПП «Орім», ТОВ «Скай Груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп», всього в сумі 3 314 896 грн. внаслідок нереальності проведення вказаних господарських операцій та завищення податкового кредиту за ними;

- завищення сум витрат у 2014 році по операціям позивача з ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, та як не встановлено здійснення господарської діяльності, і податкового кредиту по операції з ТОВ «Настрой» внаслідок не пов'язаності спожитих послуг з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

- заниження різниць, які виникають відповідно до ПК України, за 2015 рік на суму 3 575 726 грн. внаслідок не проведення позивачем коригування фінансового результату (збільшення) під час нарахування роялті на користь нерезидента.

Суд не погоджується з вищевказаними висновками перевіряючих у зв'язку з наступним.

1. Щодо встановленого заниження доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за 2014 рік на суму 3 022 561 грн., судом з'ясовано, що на думку відповідача порушення виникло внаслідок не відображення у складі інших доходів суми безнадійної кредиторської заборгованості за векселями виданими позивачем на користь ТОВ «Білдінг Контракт».

Матеріалами справи встановлено, що передача векселів здійснена ТОВ «ТД «Дельта» за актом від 11.07.2014 р. приймання-передачі векселів до Договору № 18 від 14.11.2013 р. 08.08.2014 р. ТОВ «Білдінг Контракт» пред'явило Товариству векселі на суму 3 022 561 грн. до оплати згідно актів пред'явлення векселів № № 1/1, 1/2, 3/1 від 08.08.2014 р. Векселі не були оплачені позивачем. 08.10.2014 р. між ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів Актив Плюс», що діє в інтересах та за рахунок Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Будівельні інвестиції», укладено Договір відступлення права вимоги № 1408, за умовами якого ТОВ «Білдінг Контракт» відступило право вимоги щодо заборгованості ТОВ «ТД «Дельта» за актами пред'явлення векселів від 08.08.2014 р. на суму 3 022 561 грн.

Згідно Акту перевірки постановою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2014 р. по справі № 904/5441/14 ТОВ «Білдінг Контракт» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Наявність постанови господарського суду про визнання боржника - ТОВ «Білдінг Контракт» банкрутом на думку відповідача є умовою для визнання заборгованості безнадійною з огляду на пп. «в» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПКУ.

З означеним висновком Акту перевірки суд не погоджується, так як відповідно до пп. 135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу, в редакції діючій на момент існування спірних правовідносин, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи. Пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що безнадійною заборгованістю визнається заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; б) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, що не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості; в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.

Таким чином, пп. «в» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України безнадійною заборгованістю визнає заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку мова йде про заборгованість банкрута або ліквідованого суб'єкта господарювання перед третіми особами, а не про заборгованість третіх осіб перед банкрутом, як в спірному випадку.

Крім того, судом було встановлено, що ТОВ «Білдінг Контракт» відступило право вимоги заборгованості ТОВ «ТД «Дельта» за актами пред'явлення векселів від 08.08.2014 р. на суму 3 022 561 грн. Отже, в спірному випадку відбулася заміна кредитора в зобов'язанні відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України. Відповідно, на дату прийняття господарським судом Дніпропетровської області постанови про визнання ТОВ «Білдінг Контракт» банкрутом, ТОВ «ТД «Дельта» не мало заборгованості перед вказаною юридичною особою.

Таким чином, кредиторська заборгованість в розмірі 3 022 561 грн. за виданими позивачем векселями не може бути визнана безнадійною з включенням її до інших доходів в 2014 році.

Вказане вище обґрунтування стосується і коригування суми податкового кредиту у січні 2016 року на суму 503 760 грн.

Згідно Акту перевірки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридична особа ТОВ «Білдінг Контаркт» припинено 06.01.2016 року № запису 6057079. На думку відповідача позивач повинен був відкоригувати суму податкового кредиту у січні 2016 року на суму 503 760 грн.

Як встановлено судом право вимоги по виданим ТОВ «Білдінг Контракт» векселями було відступлено 08.10.2014 року. Відповідно, припинення ТОВ «Білдінг Контаркт» у січні 2016 року не призводить для позивача до виникнення обов'язку здійснювати коригування податкового кредиту.

Відповідно до вищевказаного висновки Акту перевірки щодо заниження позивачем суми інших доходів на суму 3 022 561 грн. за 2014 рік та завищення податкового кредиту у січні 2016 року на суму 503 760 грн. по операції видачі простих векселів в рахунок погашення кредиторської заборгованості перед ТОВ «Білдінг Контракт» є необгрунтованими.

2. Щодо встановленого Актом перевірки завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) на суму 2 303 452 грн. по операціям з надання клінінгових послуг ТОВ «Транслем», ТОВ «ТД Сієна», завантажувально-розвантажувальних послуг ТОВ «Білдінг Контракт», ТОВ «Віра Люкс Сервіс», ТОВ «ТД Сієна», придбання товарно - матеріальних цінностей у ТОВ «Білдінг Контракт» та неправомірного формування податкового кредиту по ним суд зазначає наступне.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом п. 135.2 ст. 135, п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат та отримання ним доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.1 ст.138 ПК України визначає витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, які складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності. У п.138.1.1 цієї ж статті визначено, що такі витрати включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 ст.140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 цього ж Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу(п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі статтею 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ТД «Дельта» були укладені договори:

- на прибирання приміщень з ТОВ «Транслем» № 25 від 21.11.2013 р. та з ТОВ «ТД Сієна» - № 25 від 28.03.2014 р.;

- на виконання завантажувально-розвантажувальних робіт з ТОВ «Білдінг Контракт» № 18 від 14.11.2013 року, з ТОВ «Віра Люкс Сервіс» - № 52 від 23.01.2014 р., з ТОВ «ТД Сієна» - № 45 від 26.03.2014 р.;

- поставки № 030114 від 03.01.2014 р., № 080114 від 08.01.2014 р. з ТОВ «Білдінг Контракт».

На виконання умов вказаних договорів сторони укладали та до матеріалів справи позивач надав:

- рахунки - фактури, акти приймання - передачі клінінгових послуг між ТОВ «ТД «Дельта» та ТОВ «Транслем» та податкові накладні за січень 2014 р.;

- рахунки - фактури, акти приймання - передачі клінінгових послуг між ТОВ «ТД «Дельта» та ТОВ «ТД Сієна», податкові накладні за квітень 2014 р.;

- заявки на виконання завантажувально - розвантажувальних робіт, рахунки - фактури, акти приймання виконання завантажувально - розвантажувальних робіт між ТОВ «ТД «Дельта» та ТОВ «ТД Сієна», податкові накладні за квітень 2014 р.;

- заявки на виконання завантажувально - розвантажувальних робіт, рахунки - фактури, акти приймання виконання завантажувально - розвантажувальних робіт між ТОВ «ТД «Дельта» та ТОВ «Віра Люкс сервіс», податкові накладні за лютий 2014 р.;

- заявки на виконання завантажувально - розвантажувальних робіт, рахунки - фактури, акти приймання виконання завантажувально - розвантажувальних робіт між ТОВ «ТД «Дельта» та ТОВ «Білдінг Контракт», податкові накладні за січень 2014 р.;

- рахунки - фактури, видаткові накладні, товарно - транспортні та податкові накладні між ТОВ «ТД «Дельта» та ТОВ «Білдінг Контракт», податкові накладні за січень 2014 р.

Позивач пояснив, що основним видом діяльності ТОВ «ТД «Дельта» згідно реєстраційних документів є виробництво прянощів та приправ (код 10.84 за КВЕД-2010). Зокрема, Позивач здійснює виробництво та реалізацію майонезу та гірчиці. Протягом 2014 року позивач відповідно до укладених господарських договорів регулярно здійснював виготовлення та відвантаження продукції на користь наступних суб'єктів господарювання: ТОВ «АТБ-маркет», ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», ПП «Таврія-плюс» тощо. Відвантаження готової продукції на адресу зазначених контрагентів супроводжувалося комплексом розвантажувально-навантажувальних робіт (від виробничого цеху до складу, від складу на рампу, з рампи у транспортний засіб), які надавалися позивачу на підставі укладених договорів ТОВ «Білдінг Контракт», ТОВ «Віра Люкс Сервіс», ТОВ «ТД Сієна».

Також за умовами договорів на прибирання приміщень між ТОВ «ТД «Дельта» та ТОВ «Транслем», ТОВ «ТД Сієна» надавався комплекс клінінгових послуг щодо прибирання виробничих, складських та інших допоміжних приміщень, вікон, а також виробничого обладнання та ємностей на об'єктах позивача, які знаходяться у володінні на підставі відповідних договорів оренди.

Дослідивши у сукупності вищевказані докази, суд дійшов висновку, що наявні первинні документи є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському, та, відповідно, податковому обліку.

Висновок відповідача щодо незаконності формування собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) за рахунок придбання клінінгових послуг у ТОВ «Транслем» та ТОВ «ТД Сієна», завантажувально-розвантажувальних послуг у ТОВ «Білдінг Контракт», ТОВ «Віра Люкс Сервіс» та ТОВ «ТД Сієна», товарно - матеріальних цінностей у ТОВ «Білдінг Контракт» та віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Посилання податкового органу на викладені у Акті перевірки обставини не можуть бути прийняті судом як належні, достатні та допустимі докази фактичного нездійснення операцій з придбання позивачем товарів та послуг у контрагентів, перелік яких наведений у Акті перевірки за наступних підстав.

По-перше, не звітування про наявність найманих працівників до ДПІ не є обставиною, яка беззаперечно підтверджують факт фактичного не придбання позивачем товарів та послуг за спірними господарськими операціями. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, в тому числі від його звітування до ДПІ. Крім того, платник податку на додану вартість на час здійснення господарської операції з постачання товару/послуг не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за усіма контрагентами в ланцюгу постачання товарів/послуг з приводу дотримання ними вимог податкового законодавства та нормативних актів щодо здійснення господарської діяльності.

По-друге, пояснення батька директора ТОВ Транслем» щодо непричетності його до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Транслем» не можуть бути прийняті судом в якості доказів, оскільки відсутні відповідні вироки судових органів.

По-третє, відповідачем не надано доказів про завершення кримінального провадження за фактом створення фіктивного підприємництва TOB «Білдінг Контракт», зареєстрованого в Єдиному реєстрі судових рішень кримінального провадження № 0000269 від 22.07.2014 р., винесенням обвинувального вироку.

Суд зауважує, що позивач не наділений повноваженнями здійснювати контроль та перевірку господарської діяльності своїх контрагентів, та не має можливості перевіряти обставини ведення їх господарської діяльності. При придбанні товару (робіт, послуг) покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний врахувати дану суму в складі податкових зобов'язань відповідної звітності з податку на додану вартість і у встановленому порядку сплатити її до бюджету, а у випадку невиконання даних своїх обов'язків, понести за це правопорушення встановлену за законом відповідальність.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що у випадку коли державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань.

Крім того, факти не звітування про наявність найманих працівників до ДПІ, порушення кримінальних проваджень відносно контрагентів, не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість та формування витрат з податку на прибуток підприємств у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження цьому, оскільки ПК України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит та на формування витрат в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника в залежність від стану податкового обліку його контрагента. Тому в разі не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника податків та його постачальника для одержання платником незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Таким чином, суд дійшов до висновку про правомірність формування позивачем собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) і податкового кредиту по операціям з ТОВ «ТД «Сієна», ТОВ «Транслем», ТОВ «Білдінг Контракт» та ТОВ «Віра Люкс Сервіс» в 2014 році.

4. Щодо встановлення у Акті перевірки завищення позивачем витрат в 2014 році за рахунок включення документів, виписаних ПП «Орім», ТОВ «Скай Груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп», всього в сумі 3 314 896 грн. внаслідок нереальності проведення вказаних господарських операцій та завищення податкового кредиту за ними суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується укладення між ТОВ «ТД «Дельта» та ПП «Орім» договору надання маркетингових послуг від 01.09.2014 р. № 176, з ТОВ «Скай Груп Плюс» - договору купівлі - продажу № 63 від 23.05.2014 р.; з ТОВ «Гранда Груп» - договору купівлі - продажу від 27.06.2014 р № 14.

На підтвердження виконання ПП «Орім» договору надання маркетингових послуг від 01.09.2014 р. № 176, до матеріалів справи залучені акти здачі - приймання робіт за жовтень 2014 - березень 2015 року, податкові накладні, виписані ПП «Орім» та платіжні доручення про перерахування вартості маркетингових послуг, лист ТОВ «АТБ - Маркет» вих. № 28.УКНП від 01.02.2017 р., звіти за жовтень, листопад, грудень 2014 року, лютий та березень 2015 р.

Також позивач надав пояснення, що основним видом діяльності ТОВ «ТД «Дельта» є виробництво і реалізація продуктів харчування, зокрема майонезу. З 2011 року ТОВ «ТД «Дельта» співпрацює з основними торговими мережами, здійснюючи для останніх виробництво майонезу під торгівельними марками, належними таким мережам. В 2014 році позивач прийняв рішення розвивати на національному рівні індивідуальну торгівельну марку, а саме ТМ «Гуляй-поле». Для маркетингового дослідження було обрано найбільшу в Україні торгівельну мережу, а саме ТОВ «АТБ-маркет», з якою позивач співпрацює багато років. Реалізацію такого проекту в мережі ТОВ «АТБ-маркет» могла здійснювати компанія - партнер ТОВ «АТБ-маркет» - ПП «Орім». За укладеними з ПП «Орім» договором № 176 від 01.09.2014 року передбачалося надання цілого комплексу маркетингових послуг, спрямованих на дослідження ринку майонезу в цілому, динаміку продаж та сприйняття споживачами продукції позивача під ТМ «Вигідна ціна завжди», що виготовляється та реалізується в мережі АТБ-маркет, сприйняття споживачами та динаміку продаж майонезів під ТМ «Гуляй-поле» в мережі АТБ-маркет. Маркетингові послуги були спрямовані на розуміння ринку, вибір стратегії просування власної торгівельної марки, її популяризацію, підвищення конкурентоспроможності, збільшення обсягів продаж тощо. На думку позивача результати наданих ПП «Орім» маркетингових досліджень мають безпосередній зв'язок із господарською діяльністю ТОВ «ТД «Дельта».

Нормами Податкового кодексу України, в редакції діючої на момент існування спірних правовідносин, встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу (п. 138.1 ст. 138 ПКУ).

Згідно пп. г) пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) це послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Суд вважає, що позивачем обґрунтовано та на підставі вказаних норм податкового законодавства з підтвердженням відповідними первинними документами включено до складу витрат за 2014 рік суму в розмірі 3 314 895,50 грн., сплачену ПП «Орім» за надані послуги по проведенню маркетингових досліджень.

Крім того, нормами чинного законодавства не встановлений обов'язок для платника податків доводити податковому органу доцільність та економічну обґрунтованість використання послуг сторонніх організації у власній господарській діяльності, в тому числі маркетингових послуг.

Також Актом перевірки встановлені взаємовідносини ТОВ «ТД «Дельта» в 2014 році з ТОВ «Скай Груп Плюс» та ТОВ «Гранада Груп» по поставці товарів. Досліджений судом у первинних документах асортимент товарів дозволяє стверджувати, що придбання цих товарів прямо пов'язане з господарською діяльністю ТОВ «ТД «Дельта» та відноситься до витрат операційної діяльності.

Як пояснив представник відповідача доводи щодо відсутності реальності проведення господарських операцій між ТОВ «ТД «Дельта» та ПП «Орім», ТОВ «Гранда Груп», ТОВ «Скай Груп Плюс» пов'язуються податковим органом з обставинами діяльності останніх, зокрема, з наявністю кримінальних проваджень відносно посадових осіб ПП «Орім» та відносно посадової особи ТОВ «Гранада груп», ТОВ «Скай Груп Плюс» ОСОБА_9 за ч.2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України; відсутністю трудових ресурсів, основних засобів та віддаленості підприємств від місця виконання робіт; неможливістю фізично виконати відповідні операції виходячи із задекларованого значного обсягу надання різнопланових послуг для великої кількості їх одержувачів в різних регіонах України тощо.

Однак, як вже вказувалося, позивач не наділений повноваженнями здійснювати контроль та перевірку господарської діяльності своїх контрагентів, та не має можливості перевіряти обставини ведення їх господарської діяльності. При придбанні товару (робіт, послуг) покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний врахувати дану суму в складі податкових зобов'язань відповідної звітності з податку на додану вартість і у встановленому порядку сплатити її до бюджету, а у випадку невиконання даних своїх обов'язків, понести за це правопорушення встановлену за законом відповідальність.

Означена вище позиція суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів щодо обізнаності ТОВ ТД «Дельта» стосовно недобросовісності діяльності його контрагентів за спірними операціями, а також винесення судом обвинувальних вироків по порушеним кримінальним провадженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Сукупність наведених вище первинних/платіжних/облікових документів, досліджених під час судового розгляду справи, підтверджують факт виконання укладених між ТОВ «ТД «Дельта» та ПП «Орім», ТОВ «Скай Груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп» договорів. Водночас, доводи податкового органу в обґрунтування своєї позиції є припущеннями, які не доведено належними доказами.

Відповідно до вказаного суд не погоджується з висновками Акту перевірки про завищення позивачем витрат в 2014 році за рахунок включення документів, виписаних ПП «Орім», ТОВ «Скай Груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп», всього в сумі 3 314 896 грн. внаслідок нереальності проведення вказаних господарських операцій та завищення податкового кредиту за ними.

4. Щодо встановленого у Акті перевірки завищення позивачем сум витрат у 2014 році по операціям з ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 В Акті перевірки відповідач зазначає про встановлення завищення суми витрат у 2014 році з ФОП ОСОБА_5 на 90 000,00 грн. по оренді нежитлових приміщень, які не використовувалися в господарській діяльності. Згідно наданих до перевірки документів не встановлено здійснення господарської діяльності за адресою об'єкту оренди, а саме АДРЕСА_1. Аналогічні порушення, а саме не пов'язаність спожитих послуг з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг, встановлені щодо операцій з ФОП ОСОБА_6 на 32 000,00 грн., ФОП ОСОБА_7 на 11 963,24 грн.

Клопотанням від 08.06.2017 року позивачем залучені до матеріалів справи первинні документи по господарським операціям з ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 (акти виконаних робіт, рахунки, платіжні доручення) та надані пояснення, що за адресою об'єкту оренди: АДРЕСА_1, позивач планував розмісти власне виробництво майонезу, але з економічних обставин реалізувати даний проект не вдалося.

Відповідно до пп. 14.1.27. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно зі ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд погоджується з позицією позивача, що діючим законодавством не встановлений для нього обов'язок як для платника податків доводити податковому органу доцільність та економічну обґрунтованість придбання товарів (робіт, послуг) сторонніх організації у власній господарській діяльності.

Витрати, понесені позивачем по операціям з ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7, не відносяться до витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку згідно ст. 139 ПК України. Висновки, викладені в Акті перевірки щодо непов'язаності витрат з господарською діяльністю ТОВ «ТД «Дельта» є суб'єктивною думкою осіб, які здійснювали перевірку.

Аналогічне порушення було встановлено відповідачем щодо операцій позивача з ТОВ «Настрой», по якій встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 8 666 грн., так як зазначено у Акті перевірки, вказана операція не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до абз. 4 п. 198.3 ст. 198 ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставним висновок Акту перевірки про необхідність нарахування позивачем податкових зобов'язань по операції з ТОВ «Настрой» на загальну суму 8 666 грн. на підставі п. 198.5 ст. 198 ПК України.

5. Суд також не погоджується з висновком податкового органу в Акті перевірки щодо порушення у вигляді не проведення ТОВ «ТД «Дельта» коригування фінансового результату (збільшення) під час нарахування роялті на користь нерезидента.

Як вказується в адміністративному позові та підтверджується матеріалами справи, позивач здійснює діяльність з виробництва та реалізації продуктів харчування, в тому числі під торгівельною маркою, яка належить нерезиденту МІМАР ІНВЕСТМЕНТ ЛТД, юридична особа, що створена та діє відповідно до законодавства Англії та Уельсу, реєстраційний номер: 8153459, зареєстроване місцезнаходження: вул. Джона Прінса, 13, 2-й поверх, Лондон, WIG OJR, Англія, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії.

Між позивачем та МІМАР ІНВЕСТМЕНТ ЛТД укладено Ліцензійний договір про надання одиничної ліцензії на використання знаку для товарів і послуг на території України № 1011/14 від 10.11.2014 року.

По результатам 2015 року ТОВ «ТД «Дельта» здійснено нарахування на користь нерезидента винагороди (роялті) за виробництво продукції з використанням ТМ нерезидента в сумі 3 576 726,09 грн. Виплата нарахованої суми роялті на користь нерезидента не здійснювалася.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України (в редакції, чинній у 2015 році) фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму витрат по нарахуванню роялті у повному обсязі, якщо роялті нараховані на користь:

1) нерезидентів, що зареєстровані у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу;

2) нерезидента, який не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) роялті, за виключенням випадків, коли бенефіціар (фактичний власник) надав право отримувати роялті іншим особам;

3) нерезидента щодо об'єктів, права інтелектуальної власності щодо яких вперше виникли у резидента України.

4) нерезидента, який не підлягає оподаткуванню у відношенні роялті в державі, резидентом якої він є;

5) особи, яка сплачує податок у складі інших податків, крім фізичних осіб, які оподатковуються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу;

6) юридичної особи, яка відповідно до цього Кодексу звільнена від сплати цього податку чи сплачує цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена в пункті 136.1 статті 136 цього Кодексу.

Англія, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії не входить до Переліку держав (територій), які відповідають критеріям, встановленим пп. 39.2.1.2 п. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України, які затверджені розпорядженням КМУ від 16.09.2015 р. № 977 - р.

МІМАР ІНВЕСТМЕНТ ЛТД є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) роялті у розумінні п. 103.3 ст. 103 ПКУ, оскільки є безпосереднім власником ТМ, що підтверджується Свідоцтвом на знак для товарів та послуг № 202968, виданим Державною службою інтелектуальної власності України. Право на отримання роялті підтверджується Ліцензійним договором про надання одиничної ліцензії на використання знаку для товарів і послуг на території України № 1011/14 від 10.11.2014 року. МІМАР ІНВЕСТМЕНТ ЛТД не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або посередником щодо такого доходу.

Права інтелектуальної власності на ТМ вперше виникли у МІМАР ІНВЕСТМЕНТ ЛТД і зареєстровані на останнього, про що свідчить Свідоцтво на знак для товарів та послуг № 202968.

Позивачем до матеріалів справи надані довідки, видані податковим та митним органом Великобританії (HM Revenue & Customs), з яких вбачається, що МІМАР ІНВЕСТМЕНТ ЛТД є платником податків із зазначенням ідентифікаційного податкового номеру.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що роялті у спірному випадку підлягає оподаткуванню в державі, резидентом якої є МІМАР ІНВЕСТМЕНТ ЛТД.

З означеного приводу ТОВ «ТД «Дельта» було отримано роз'яснення від ДФС України від 29.12.2016 року за вих. № 28476/6/99-9915-02-02-15.

Згідно п. 53.1 ст. 53 ПК України (в редакції, яка діяла на момент отримання роз'яснення від ДФС України) не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України не пов'язує право платника податків на збільшення фінансового результату звітного періоду на суму витрат по нарахуванню роялті із наявністю у такого платника податків довідки від нерезидента відповідно до вимог п. 103.4, 103.5 ст. 103 ПК України, як помилково вважає відповідач.

Надання нерезидентом довідки згідно з вимогами п. п. 103.4, 103.5 ст. 103 ПК України передбачено лише для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, тобто при виплаті роялті, а не при нарахуванні та віднесенні до складу витрат платником податків - резидентом, як відбувалося у спірному випадку.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано вимоги пп. 103.2 - 103.5 ст. 103 ПК України до відносин, що регулюються пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України.

Таким чином, з боку позивача не відбулося заниження показника по рядку 03 Р1 Декларації з податку на прибуток «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (+/-)» всього на суму 3 575 726 грн. за 2015 рік.

Відтак, суд вважає помилковими висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, щодо порушення позивачем:

- пп. 135.5,4 п. 135.5 ст. 135 , з урахуванням абз. «в» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2, п.138,4, п. 138.8 ст. 138 , пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України;

- пп. 134.1.1 п. 134,1 ст. 134, абз. 2, 4 пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України;

- пп. 14.1.179, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п, 189.1 ст. 189, п. 198.1, п, 198.3, п. 198.5, п. 198,6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200,4 ст. 200, п. 201.4 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-IV (із змінами та доповненнями), ст. 1, п. 2 ст. 3, п. 1, п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996 (із змінами та доповненнями); пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, п. 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну У країни від 24.05.1995 р. № 88 та зареєстрованого у Мін'юсті України 05.06.1995р. за № 168/704.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність податкових повідомлень - рішень № від 28.04.2017 р., № від 28.04.2017 р., № від 09.02.2017 р., отже вказані податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем, є протиправними та підлягають скасуванню.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення № від 28 квітня 2017 року, № від 28 квітня 2017 року та № від 09 лютого 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Дельта" судовий збір у розмірі 54824 грн. 92 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова