Справа № 607/1004/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6085/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В, ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2017 року у справі № 607/1004/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

25.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановою від 15.02.2017 року позов задовольнив частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 581870 від 23 січня 2017 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. - скасовано. Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 122 КУпАП - провадженням закрито, у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення і обмежено усним зауваженням. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою відповідач обґрунтовує тим, що факт порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, а саме проїзд на заборонний сигнал світлофора, за що він і був притягнутий до адміністративної відповідальності, встановлений, підтверджений відеозаписом, а також не спростований позивачем.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази по справі, підтвердив факт порушення позивачем п. 8.7.3 (є)) ПДР України, однак помилково вважає проїзд на заборонний сигнал світлофора малозначним правопорушенням. Просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 581870 від 23 січня 2017 року, позивач - ОСОБА_2 23 січня 2017 року о 08 год. 55 хв., в м. Тернополі на перехресті вулиць ОСОБА_4 - Шухевича, керуючи транспортним засобом «Форд Фієста» державний номерний знак НОМЕР_1, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, а саме поєднання червоного та жовтого сигналів, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (є) ПДР України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, повністю викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 581870 від 23 січня 2017 року, є обєктивними та вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а тому суд не прийняв до уваги пояснення позивача викладені ним у позовній заяві та надані в судовому засіданні, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Проте, суд першої інстанції зазначив, що згідно ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, відтак суд першої інстанції визнав за можливе звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В п. 1 ст. 69 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до п. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 71 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З відеоматеріалу з камер відеореєстратора автомобіля інспектора, який долучений до матеріалів справи, апеляційний суд отримав підтвердження, що 23.01.2017 року о 08 год. 55 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем засобом «Форд Фієста» державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив рух на заборонений сигнал світлофора, а саме поєднання червоного та жовтого сигналів, чим порушив вимоги п.8.7.3 (є) ПДР України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожні рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення, зокрема: зелений дозволяє рух; зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Вказані норми ПДР безальтернативно забороняють рух транспортних засобів за наявності відповідного сигналу світлофора.

Ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Проїзд на жовтий та червоний сигнал світлофора створює обєктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП

Відповідно до п. 8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62. , якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

З наявних у справі доказів, відеоматеріалу, які досліджувались судом апеляційної інстанції вбачається порушення позивачем вимог п. 8.7.3 ПДР України.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 22 КУпАП, якою передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, суд не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки в силу ч.1 ст. 222 КУпАП органами уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП є органи Національної поліції.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи спірну постанову, вийшов за межі наданих йому повноважень та прийняв протиправне рішення.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустив порушення норм матеріального права також у частині звільнення позивача від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а відтак оскаржувану постанову необхідно скасувати.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2017 року у справі № 607/1004/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_1
Повний текст судового рішення

виготовлено 18.09.2017 року.