Справа № 554/3215/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 р.Справа № 554/3215/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 26.05.2017р. по справі № 554/3215/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.05.2017 року № 31 в частині відмови у перерахуванні та виплаті їй з 01.12.2016 року та обмеження з 01.01.2017 року максимальним розміром 10740 грн. раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок їй раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 87 %, без обмеження його граничного розміру, виходячи з розміру винагороди судді, який працює на відповідній посаді в Апеляційному суді Полтавської області, згідно довідки Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року №06-29/43/16, та виплатити доплату по перерахунку, з урахуванням раніше виплаченого, починаючи з 01.12.2016 року;

- стягнути на її користь судові витрати;

- встановити строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 05.05.2017 року №31 в частині відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 з 01.12.2016 року та обмеження з 01.01.2017 року максимальним розміром 10740 грн. раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язано Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 87 %, без обмеження його граничного розміру, виходячи з розміру винагороди судді, який працює на відповідній посаді в Апеляційному суді Полтавської області, згідно довідки Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року №06-29/43/16, та виплатити доплату по перерахунку, з урахуванням раніше виплаченого, починаючи з 01.12.2016 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.20016 № 1774-VIII, Закону України "Про вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 № 1798- VIII, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1, на підставі постанови Верховної ради України від 08.09.2016 року та наказу голови Апеляційного суду Полтавської області від 15.09.2016 року була звільнена з посади судді Апеляційного суду Полтавської області у відставку, перебуває на обліку відповідача та з 16.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи із розрахунку 87% від заробітку.

Згідно довідки Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 року №06-29/43/16, заробітна плата, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці з 01 грудня 2016 року складає 31680 грн.(а.с.13).

На неодноразові звернення ОСОБА_1, Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області листами від 19.04.2017 року, 07.12.2016 року, 21.12.2016 року, 19.01.2017 року, а також рішенням №31 від 05.05.2017 року ОСОБА_1 вирішено перерахувати довічне грошове утримання судді у відставці з 01.01.2017 року з обмеженим максимальним розміром 10740 грн., з 05.01.2017 року без обмеження максимальним розміром, виходячи із заробітку працюючого на відповідній посаді (а.с.6-7, 8, 9-10, 11-12, 26-27).

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова відповідача у перерахунку щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 та його зменшення є протиправною.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно частин першої - третьої ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ від 07.11.2010 (діяв на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. За наявності стажу роботи більше 20 років суддям виплачується щомісячна доплата у розмірі 50%, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці становить певний відсоток від суддівської винагороди, яка, у свою чергу, залежить від розміру мінімальної заробітної плати.

З 01.12.2016 на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" збільшився розмір мінімальної заробітної плати до 1 600, 00 грн, тому, з 01.12.2016 змінився розмір грошового утримання працюючого судді.

Враховуючи, що з 01 грудня 2016 р. розмір мінімальної заробітної плати було збільшено до 1600 грн., з цієї дати відповідач повинен був провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі поданої ОСОБА_1 заяви з урахуванням довідки Апеляційного суду Полтавської області від 01.12.2016 № 06-29/43/16 виходячи із 87 % від заробітної плати працюючого судді відповідного суду - 31680,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з рішення Полтавського об'єданого УПФУ від 05.05.2017 року № 31, прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1, відповідачем, у зв'язку із зміною розміру суддівської винагороди з 1 грудня 2016 року, було зроблено перерахунок довічного грошового утримання позивача, однак, не з грудня 2016 року, як це передбачено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", а з січня 2017 р.

При цьому, з 01 січня по 04 січня 2017 року виплата позивачеві щомісячного довічного грошового утримання була обмежена фіксованою сумою 10740 грн.

Обмежуючи позивачеві виплату щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці з 01 січня по 04 січня 2017 року включно до фіксованої суми 10740 грн., відповідач в оскарженому рішенні посилається на те, що зазначене обмеження щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці максимальним розміром 10740 грн. встановлено з 01 січня 2017 року Законом України від 06.12.2016р. № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а з 05 січня 2017 року щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці без обмеження максимальним розміром на підставі Закону України від 21.12.2016р. № 1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", що не передбачає такого обмеження грошового утримання.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, дія якої поширюється на всі нормативно-правові акти різних галузей права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини ( стаття 7 ).

Європейський Суд з прав людини в своїй діяльності розглядає принцип незворотності дії закону в часі передусім як складову верховенства права, тісно пов'язуючи її з категоріями правової певності та захисту довіри до держави, ставлячи таким чином заслін ущемленню прав і свобод людини з боку влади.

Саме така спрямованість цього принципу робить його важливою гарантією безпеки людини і громадянина, їх довіри до держави, про що зазначено в мотивувальній частині зазначеного вище Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99.

Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.02.2017р. у справі № 6-2705цс16 також підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Тому положення Закону України від 06.12.2016р. № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" в частині щодо обмеження з 01 січня 2017 року граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці максимальним розміром 10740 грн., відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, не поширюються на правовідносини, що виникли до його ухвалення.

Крім того, Конституційний Суд України в підпункті 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 03.06.2013р. № 3-рп/2013, з посиланням на викладені в абзацах 6, 7 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007р. № 4-рп/2007 положення, підтвердив свою правову позицію про те, що встановлення законом граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів та порушує принцип незалежності суддів, а тому не відповідає ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 126 Конституції України.

В силу вимог норми частин 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти адміністративного позову, відповідач не надав жодних беззаперечних доказів правомірності відмови у здійсненні перерахунку призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді в відставці за період з 01 грудня 2016 року по 04 січня 2017 року включно без обмеження його граничного розміру.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 26.05.2017р. по справі № 554/3215/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2017 р.