Справа № 453/541/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9063/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

за участі представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 20.07.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання дій працівників Управління патрульної поліції у м. Львові неправомірними та зобовязання повернути посвідчення водія,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання повернути посвідчення водія.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11.11.2016 року працівниками УПП у м. Львові було вилучено у нього посвідчення водія, складено протокол про адміністративне правопорушення та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, термін якого відповідно до п.1 ст.265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення не може перевищувати трьох місяців.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 20.07.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що працівниками УПП у м. Львові було вилучено у позивача посвідчення водія, складено протокол про адміністративне правопорушення та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, термін якого відповідно до п.1 ст.265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення не може перевищувати трьох місяців.

10.02.2017 року він звернувся до УПП у м. Львові з проханням повернути йому посвідчення водія, однак йому було відмовлено, оскільки не було судового рішення щодо подальшої долі посвідчення.

17.03.2017 року позивач повторно звернувся до УПП у м. Львові з проханням повернути посвідчення водія, однак йому було відмовлено, незважаючи на те, що судове рішення, яке вступило у законну силу, відсутнє, а негайне виконання вимог його звернень обумовлено п.2 ст.265-1 КУпАП.

На письмове звернення позивача від 17.03.2017 року листом від 17.03.2017 року С/55/41/12/03/2017 Управлінням патрульної поліції у м. Львові йому було відмовлено з посиланням на п. 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення». При цьому, відповідач послався на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року, якою позивача визнано винним у вчиненні проступку та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200, 00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Пунктом 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення» встановлено, що тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві за заявою водія у разі, коли суд не прийняв у тримісячний строк рішення про позбавлення права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений строк справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено те, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на 17.03.2017 року ОСОБА_3 був особою, яку постановою Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року було позбавлено права керування транспортними засобами, а вказана постанова не була скасована, а також беручи до уваги те, що жодних доказів оскарження такої в апеляційному порядку позивач відповідачу не надавав, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав, передбачених п. 6 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року №1086 «Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення», для повернення ОСОБА_2 вилученого посвідчення водія.

Однак, як вбачається із матеріалів справи 15 травня 2017 року суд апеляційної інстанції з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Львівської області відносно позивача провадження у справі закрив через відсутність у його діях складу правопорушення.

Відтак, оскільки станом на час розгляду адміністративного позову посвідчення водія позивачу вже повернено, у звязку з чим позивачем було уточнено позовні вимоги, за вимогою про визнання дій працівників Управління патрульної поліції у м. Львові щодо неповернення позивачеві посвідчення водія неправомірними фактично відпала правова підстава її заявлення, оскільки визнання дій відповідача протиправними не потягне за собою жодного кореспондованого з такою вимогою зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити дії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 являються безпідставними і необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сколівського районного суду Львівської області від 20.07.2017 року у справі №453/541/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 27.09.2017 року