Справа № 489/4171/17
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/4171/17
Номер провадження 2-а/489/374/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2017 року о 08 год. 15 хв., Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Тихонової Н.С., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивувала тим, що починаючи з 1992 р. по 2017 р. вона працювала на посаді судді Заводського районного суду м. Миколаєва. Згідно рішення Вищої ради правосуддя № 188/о/15-17 від 27 червня 2017 р. позивачку звільнено із займаної посади у звязку з поданням заяви про відставку. Згідно Рішення Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області позивачці призначено виплату довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 88 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Однак на переконання позивачки такий розмір грошового утримання відповідачем визначено невірно, оскільки позивачці не зараховано до стажу роботи половини строку навчання в Одеському державному університеті.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 88% протиправними; зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до її стажу роботи половини строку навчання в Одеському державному університеті 2 роки 5 місяців, встановивши його у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши такий перерахунок починаючи з 03.07.2017 р. та виплатити недоотриману нею різницю; зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 03.07.2017 р; зобовязати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення; судові витрати покласти на відповідача.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 починаючи з 07.07.1992 р. до 30.06.2017 р. працювала на посаді судді Заводського районного суду м. Миколаєва.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя № 188/о/15-17 від 27.06.2017 р. ОСОБА_1 звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва у звязку з поданням заяви про відставку.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина шоста статті 47).

ОСОБА_1 з 03.07.2017 р. перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області та отримує довічне грошове утримання судді в розмірі 88 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідачем при призначенні її довічного грошового утримання невірно та з порушенням вимог діючого законодавства визначено розмір такого утримання на рівні 88 відсотків. Таке порушення виникло у звязку з тим, що відповідачем не зараховано до стажу роботи позивачки половину строку навчання в Одеському державному університеті 2 роки 5 місяців, які повинні зараховуватись при призначенні довічного грошового утримання судді.

Так з матеріалів справи вбачається, що до трудового стажу роботи входить проте не був зарахований період навчання в Одеському державному університеті з 01.09.1984 р. до 01.07.1989 р.

При цьому з урахуванням вказаного стажу загальний стаж трудової діяльності позивачки, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 27 років 4 місяці 25 днів.

Згідно наданих заперечень Центральним обєднаним УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області вбачається, що у позивачки відсутнє право на отримання довічного грошового утримання судді в розмірі 90 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки підвищення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці можливе, лише за умови наявності у особи більше ніж 20 років стажу роботи безпосередньо на посаді судді, а не на посадах, які можуть враховуватись до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте такі посилання відповідача спростовуються наступними положеннями діючого законодавства.

За правилами частини четвертої зазначеної статті Закону України «Про статус суддів» судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Частиною третьою статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (набрав чинності з 1 жовтня 2011 року), чинною на час виникнення спірних відносин, передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У частині п'ятій вказаної норми Закону визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами ПФУ за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України Рішенням від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах по справах № 21-472а15 від 09.06.2015 р., №21-429а15 від 17.03.2015 р., 21-584а14 від 24.03.2015 р.

Відповідно до п. 3-1 Постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 р. №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи а посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих навчальних юридичних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області неправильно застосувало положення чинного законодавства, позбавивши тим самим позивачку права на збільшення на 2 відсотки розміру довічного грошового утримання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем неправомірно було при визначені розміру довічного грошового утримання позивачки було визначено його розмір на рівні 88%, замість належних 90 %, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7-12, 86, 159, 161-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на рівні 88 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 половину строку навчання в Одеському державному університеті в період з 01.09.1984 р. по 01.07.1989 р. 2 роки 5 місяців.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановивши його в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши такий перерахунок починаючи з 03.07.2017 р. та виплатити їй недоотриману різницю.

Компенсувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. згідно Квитанції № 13530695 від 04.09.2017 р. за рахунок Державного бюджету України. Виконання судового рішення щодо повернення судового збору доручити Головному управлінню Державної казначейської служби України в Миколаївській області. Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя: Н.С. Тихонова