Справа № 804/7508/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 р. Справа № 804/7508/16
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В. розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами проведеної перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення порушень платником податків, а тому податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкова вимога підлягають скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкова вимога винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, представник відповідача проти розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечував.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до положень частини 6 вказаної норми.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Дніпродзержинською обєднаною державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було проведено планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.
За результатами перевірки було складено акт від 04.07.2016 року №1413/132/04-03-13-04-26/НОМЕР_1, у висновках якого встановлено:
1) порушення пп.14.1.13 п. 14.1 ст.14, п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177, п.176.1 ст.176, з урахуванням ст.85.2 ст.177 Податкового кодексу України заниження оподаткованого доходу 2015 року, за результатами перевірки донараховано податку з доходів фізичних осіб в сумі 295 838,1 грн., порушення п.57.1 ст.57, пп.177.5.1 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України несвоєчасна сплата авансових платежів;
2) порушення п.163.1 ст.163, ст.176 з урахуванням п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України донараховано військового збору за 2015 рік в сумі 22 734,33 грн.;
3) порушення абз.3 п.1, пп.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» не нараховано та не перераховано до бюджету єдиний внесок за 2015 рік на загальну суму 86 348,45 грн.;
4) порушення п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України встановлено несвоєчасну сплату суми податкового зобовязання з податку на додану вартість, зазначеної платником податку в поданих ним податкових деклараціях за березень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2014 року та травень 2015 року;
5) порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України завищено суму податкового кредиту за 2014 рік на загальну суму ПДВ 13 855 грн., в т.ч. за лютий 2014 року на суму ПДВ 13 855, внаслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 13 855 грн.;
6) порушення пп.16.1.5 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.6 ст.44 з урахуванням п.85.2 ст.85, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України в частині ненадання до перевірки Книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року та ненадання в повному обсязі документів підтверджуючих витрати в 2015 році;
7) порушення п.9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.2.6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів в книзі обліку розрахункових операцій.
Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішення фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась зі скаргою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 16.08.2016 року №С-1/08/16.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобовязані дотримуватись Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Вказаним положенням визначено, що оприбуткування готівки проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.
Відповідно до пункту 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно 9 у день (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства, в даному випадку оприбуткування готівки можливо здійснити лише на підставі фіскального звітного чека («Z-звіту»), або даних РК (у разі їх використання) у випадках визначених чинним законодавством.
Статтею 8 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», передбачено, що форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органом доходів і зборів.
Згідно з пунктом 7.5 розділу 7 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року №614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 року за №106/5297 (далі Порядок №614), використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, зокрема, щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо.
Як свідчать обставини справи, платником податків не забезпечено своєчасне оприбуткування (облік) готівкових коштів у день їх фактичного надходження в книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків.
Поряд із цим, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що Дніпродзержинською обєднаною державною податковою інспекцією було правомірно засновано штрафні санкції у сумі 63 027,65 грн.
Згідно підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, з урахуванням пункту 85.2 статті 85, пункту 1 77.10 статті 1 статті 77 Податкового кодексу України, в частині ненадання до перевірки Книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року було нараховано штрафну санкцію в розмірі 510 гривень.
Суд звертає увагу, що доказів надання Книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року до податкового органу до суду надано не було.
В той же час, відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарського діяльністю такої фізичної особи -підприємця.
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового періоду (підпункт 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За вимогами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, що діє з 01.01.2015 року) до переліку витрату безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, зокрема, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (підпункт 177.4.1);
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).
Пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу України передбачено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі та не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», із змінами та доповненнями (далі Закон № 996), первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частинами першою та другою статті 9 Закону № 996 передбачено, що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безносередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійсненім господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Критерієм зменшення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. Покупець (замовник) повинен надати, документи, що свідчать про фактичне постачання (виконання) постачальником (виконавцем) конкретних видів товарів (послуг) та про результат виконання кожної послуги у вигляді звіту, висновку тощо. При зазначенні в актах лише факту виконання послуг, зміст наданих послуг не розкривається, оскільки такі акти не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних товарів (послуг) у діяльності суб'єкта господарювання.
Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно з пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла протягом 2015 року), ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).
Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.
Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1 020 гривень (пункт 121.1 статті 121 Податкового кодексу України).
Перевіркою також встановлено, що за період, що перевірявся, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 нараховано та сплачено авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 2 925,40 гри. При цьому, підприємцем несвоєчасно сплачено, а саме 14.12.2015 року, авансові внески з податку на доходи фізичних осіб по строку сплати до 14.11.2015 року у сумі 286,9 грн., у звязку з чим Дніпродзержинською обєднаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області застосовано штрафну санкцію у сумі 28,69 грн.
Позаплановою перевіркою також встановлено несвоєчасну сплату 14.12.2015 року узгоджених сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 31 092,40 грн. За вказаним фактом Дніпродзержинською обєднаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області застосовано штрафну санкцію з податку на додану вартість у розмірі 3 109,24 грн.
Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, визначено, що платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бузи сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою (пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначеним цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та /або сплата податкового зобов'язання.
Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України сума самостійно обчисленого платником та зазначеного у податковій декларації або уточнюючому розрахунку грошового зобов'язання, то подасться контролюючому органу у встановлені строки, вважається узгодженою.
Платники розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, що настають у звітному податковому році.
Відповідно до підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менше ніж 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).
Згідно зі статтею 126 Податкового кодексу України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних, днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашено суми податкового борту.
Судом встановлено з матеріалів справи, що у періоді з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходилась на загальній системі оподаткування.
Перевіркою правильності нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% у періоді з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. встановлено заниження ЄСВ самозайнятої особи на загальну суму 86 348,45 грн., в результаті порушень податкового законодавства в частині правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, що відображено в пункті 2.1.2 розділу 2 акта перевірки.
Суд зазначає, що в ході судового розгляду справи позивачем не надано жодних доказів, які б спростували висновки акту перевірки та підтвердили надані у поясненнях обставини.
Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи підтвердження в ході судового розгляду справи обставин, якими контролюючий орган обґрунтував правильність визначення податкових зобовязань, покладених в основу оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4