Справа № 806/2114/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Житомир справа № 806/2114/17

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - Дурави В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду матеріалів учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, третя особа: Державна фіскальна служба України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в Державній службі України від 28.04.2017 року про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в Державній службі України повторно розглянути надані ОСОБА_1 документи та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, як особі, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення;

- зобов'язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в Державній службі України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 01 жовтня по 13 березня 2016 року на підставі наказів ДФС України позивач був відряджений до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для безпосередньої участі в її проведенні та виконання завдань, що покладені на підрозділи ДФС згідно з Наказом Першого заступника керівника антитерористичного центру №415ог від 12.06.2015 року. Вказує, що 17 лютого 2017 року на підставі абз. 2 п.2 розділу 2 "Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання тами бойових дій у Державній фіскальній службі України, ОСОБА_1 на адресу Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання тами бойових дій у Державній фіскальній службі України направлено документи, що відповідно до абз.1 п.4 "Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 20.08.2014 №413 є підставою для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та підтверджують безпосередню участь позивача у антитерористичній операції (АТО).

За твердженнями позивача, 28 квітня 2017 року за вих. №5922/4/99-99-04-04-01-14 ОСОБА_1 отримано лист від відповідача про те, що Комісією розглянуті документи, однак в надані статусу учасника бойових дій, ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач вважає, що дане рішення Комісії є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки орган державної влади не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; рішення прийнято необґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. На думку позивача, рішення прийнято з порушенням принципу рівності перед законом, без запобігання несправедливій дискримінації.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду письмові заперечення на адміністративний позов від 29.08.2017 року. Відповідно до змісту письмових заперечень в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення зазначав, що відповідно до абз. 2 п. 2 "Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 20.08.2014 №413, статус учасника бойових дій, зокрема, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Вказував що гідно матеріалів, доданих до заяви ОСОБА_1, позивач був співробітником податкової міліції у званні підполковника податкової міліції, який обіймає посаду заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області. Службу в підрозділі оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції не проходив. Тобто, відсутні законодавчі підстави для визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій. З огляду на викладене, відповідач вважає, що рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій прийняте в межах, у спосіб та на підставі чинного законодавства України. (а.с. 97-100).

Представник третьої особи в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимтог заперечував.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що згідно копії службового посвідчення НОМЕР_1, ОСОБА_1 працює в органах податкової міліції, обіймає посаду начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області, має звання підполковника податкової міліції. (а.с. 16)

Відповідно до наказу ДФС України №3040-о від 28.09.2015 року, з метою реалізації Тимчасового порядку, контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року №415ог, відряджено підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-110312) - заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області. (а.с. 17-19).

Пунктом 1.2 наказу ДФС України №3462-о від 27.10.2015 року продовжено відрядження до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на період з 30 жовтня 2015 року по 27 листопада 2015 року (29 календарних днів) - підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-110312) - заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області. (а.с. 20-23).

Згідно п. 1.1 наказу ДФС України №3751-о від 27.11.2015 року продовжено відрядження до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на період з 28 листопада 2015 року по 26 грудня 2015 року (29 календарних днів) - підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-110312) - заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області. (а.с. 24-26).

Відповідно до п.1.1 наказу ДФС України №3902-о від 08.12.2015 року продовжено відрядження до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на період з 27 листопада 2015 року по 24 січня 2016 року (29 календарних днів) - підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-110312) - заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області. (а.с. 27-2).

Пунктом 1.1 наказу ДФС України від 25.01.2016 року №104-о продовжено відрядження до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на період з 25 січня 2016 року по 22 лютого 2016 року (29 календарних днів) - підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-110312) - заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області. (а.с. 30-31).

Знідно п. 1.1 наказу ДФС України від 19.02.2016 року №434-о, продовжено відрядження до Головного управління ДФС у Донецькій області та Головного управління ДФС у Луганській області на період з 23 лютого 2016 року по 13 березня 2016 року (20 календарних днів) - підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-110312) - заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області. (а.с. 32-33).

Відповідно до змісту витягів наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів суб'єктів боротьби з тероризмом» № 0207 від 29.05.2015, № 07 від 29.01.2016 року, №016 від 28.03.2016 року, №064 від 02.12.2016 року ОСОБА_1 з 01 жовтня 2015 року по 13 березня 2016 року був залучений до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях та відряджений в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей. (а.с. 38-41).

10 лютого 2017 року начальник Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення антитерористичної операції (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України полковник податкової міліції Власов О.С. видав Довідку «Про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 353/99-99-21-10-01-189, відповідно до змісту якої підполковник податкової міліції ОСОБА_1 дійсно в період з 01 жовтня 2015 року по 13 березня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Крім того, із змісту довідки вбачається, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій. (а.с. 42).

Вказана інформація також підтверджується наявною у матеріалах справи копією списку слідчих фінансових розслідувань, задіяних для безпосередньої участі у виконанні завдань АТО на території проведення в Донецькій та Луганській областях у листопаді 2015 року. (а.с. 68-69).

Відповідно до наявної у матеріалах справи витягу із наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) №1131 від 08.12.2015 року, з метою заохочення особового складу, який сумлінно виконує службові (бойові) завдання у складі сил Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, нагороджено грамотою підполковника податкової міліції, ОСОБА_1, першого заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Київській області. (а.с. 43). Вказані обставини також підтверджуються наявною у матеріалах справи копією грамоти від 08.12.2015 року на ім'я ОСОБА_1. (а.с. 45).

Крім цього, ОСОБА_1 30.01.2016 року нагороджено відзнакою Всеукраїнської громадської організації «Спілка ветеранів та працівників силових структур України «Звитяга» «За захист економічних інтересів України в зоні проведення АТО». (а.с. 44)

17 лютого 2017 року ОСОБА_1 направив на адресу Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України заяву разом з матеріалами про надання статусу учасника бойових дій та матеріали, які підтверджують його безпосередню участь в антитерористичній операції.

Листом від 28 квітня 2017 року «Про надання інформації» за вих. №5922/4/99-99-04-04-01-14 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що Комісією прийнято рішення відмовити в наданні статусу учасника бойових дій працівникам (в тому числі колишнім) слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС, які відряджались до головних управлінь ДФС у Донецькій та/чи Луганській областях, у зв'язку з чим було повернуто позивачу направлені до Комісії заяву та матеріали. Як на підставу для відмови у наданні статусу учасника бойових дій відповідач посилається на те, що статус учасника бойових дій може бути наданий лише особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби України, до яких позивач не належить. (а.с. 52-53).

Як встановлено зі змісту письмових заперечень та долучених відповідачем документів, на відповідному засідання Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, Комісія розглядала документи усіх працівників ДФС, що надійшли на вказану дату, поспіль, без прийняття рішення по кожному окремому працівнику, з огляду на те, що підстава для відмови спільна. Підставою для відмови у наданні статусу учасника бойових дій працівникам слідчих підрозділів фінансових розслідувань ДФС слугувало те, що надання такого статусу іншим працівникам ДФС окрім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення АТО без внесення змін до чинного законодавства не вбачається можливим. Фактично саме так обґрунтування містилося у листі - відповіді Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників АТО. (а.с. 104-105).

Не погоджуючись із рішенням відповідача, вважаючи, що рішення Комісії прийнято необґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. та з порушенням принципу рівності перед законом, без запобігання несправедливій дискримінації, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993. (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до статті 5 Закону №3551-XII, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Абзацом першим пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно з абзацом другим пункту 19 частини першої статті 6 Закону №3551-XII, порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вказаних вимог Закону, постановою Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення. (далі - Порядок №413).

Пунктом 2 Порядку №413 визначено, що статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов'язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур,особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв'язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

У відповідності до абзацу 1 пункту 4 Порядку №413, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що належними і допустимими доказами по справі встановлено, що позивач з 01 жовтня 2015 року по 13 березня 2016 року був залучений до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях та відряджений в район її проведення з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей та був залучений до підрозділу оперативної групи Державної фіскальної служби України при штабі антитерористичної операції для виконання спеціальних (бойових) завдань.

Таким чином, суд погоджується із доволдами позивача та зазначає, що ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції у підрозділах оперативної групи Державної фіскальної служби України при штабі антитерористичної операції для виконання спеціальних (бойових) завдань, тому він належить до категорії осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Доказів зворотнього до матеріалів справи відповідач не надав та судом під час розгляду справи не встановлено.

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №353/99-99-21-10-01-189 від 10.02.2017 року, видана начальником Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення АТО (м. Київ, м. Краматорськ, м. Слов'янськ) Державної фіскальної служби України, як самостійна підстава для надання позивачу статусу учасника бойових дій. (а.с. 42).

Доказів незаконності і скасування цієї довідки відповідачем суду не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено.

Порядок розгляду матеріалів та надання статусу учасника бойових дій у Державній фіскальній службі встановлений Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 14.11.2016, що зареєстрований в Мін'юсті 30.11.2016 за №1553/29683. (далі - Положення №957)

Відповідно до п.1 Положення №957, Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України утворюється відповідно до пункту 5 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014.

Згідно підпункту 7 Положення №957, Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі: відсутності документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення; надання недостовірних даних про особу; виявлення факту підроблення документів про участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення; наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції.

Зазначені підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

В ході розгляду справи встановлено, що рішенням відповідача - Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, яке оформлене листом №5922/4/99-99-04-04-01-14 від 28.04.2017 року позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій з наступним формулюванням: «надання статусу учасника бойових дій іншим працівниками ДФС крім осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції без внесення змін до чинного законодавства не вбачається за можливе» (а.с. 52-53).

Інших фактів щодо безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Комісією не досліджувалося, факт встановлення та підтвердження вказаних обставин - не заперечувався.

Аналіз вищевказаного дає суду підстави зробити висновок, що причина, яка слугувала для відмови у наданніЧепелю О.В. статусу учасника бойових дій, не передбачена Положенням про Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 14.11.2016, що зареєстрований в Мін'юсті 30.11.2016 за №1553/29683, що свідчить про протиправність такої відмови.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій, оформлене листом №5922/4/99-99-04-04-01-14 від 28.04.2017 року, не відповідає критеріям законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту.

Згідно пунктів 1 та 2 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень та зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, що кореспондує положенням частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноважень суду при вирішенні справи.

Суд при прийнятті рішення дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України про відмову у наданні статусу учасника бойових дій та про зобов'язання повторно розглянути надані ним документи відповідають вимогам процесуального закону та є такими, що направлені на відновлення його порушених прав та законних інтересів і підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в Державній службі України видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка, суд вказує, що вона є похідною від першої та другої позовної вимоги та зазначає наступне.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Положення № 957 Комісія призначена для прийняття рішень про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, розгляду та вивчення поданих заяв та інших матеріалів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби України (ДФС), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Також, згідно п.2 розділу ІІ Положення №957 Комісія має право відмовляти в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності підстав; приймати рішення про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС.

Отже, суд приходить висновку, що виключно Комісії належить право надавати або відмовляти у наданні статусу учаснику, а тому суд не може підміняти повноваження Комісії зобов'язуючи надавати статус учасника бойових дій та видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибори на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, відповідно до пункту 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року, у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Таким чином, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до частини 2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись статтями 71, 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення комісії з питань розгляду матеріалів учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України від 28.04.2017 року про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1.

Зобов'язати комісію з питань розгляду матеріалів учасниками бойових дій у Державній фіскальній службі України повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути документи ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 29 вересня 2017 р.