Справа № 521/11790/17
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/330/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 вересня 2017 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Гуревський В.К., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Малиновського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Одесі, просила визнати неправомірною відмову відповідача, врахувати при розрахунку пенсії ОСОБА_1 «інші виплати» матеріальну допомогу на оздоровлення; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 із 01 квітня 2017року в розмірі 80% від суми заробітної плати державного службовця, на час призначення пенсії, включити при перерахунку пенсії «інші виплати» матеріальну допомогу на оздоровлення, надбавку за вислугу років у розмірі 25% та прокоригувати ці виплати на рівень зростання посадового окладу, що передбачено п. 2 Постанови КМУ №865 від 31 травня 2000 року з доповненнями, встановленими Постановою КМУ №688 від не змінюючи місяць індексації пенсії, з урахуванням всіх складових на які нараховані єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору суму в розмірі 640,0 грн.; звернути постанову суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказала, що вона працювала в органах державної служби та перебуває на обліку в Малиновському об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України в м. Одесі з 31 березня 2004 року отримує пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», яка розрахована в розмірі 80% від середнього заробітку. При призначенні позивачці пенсії державного службовця, нею була надана довідка відповідачу для обрахунку заробітної плати, яка враховується для обчислення розміру пенсії. Однак відповідачем не було включено, складові заробітної плати «інші виплати» матеріальна допомога на оздоровлення в сумі, яку вона отримувала до щорічної відпустки, та надбавка за вислугу років у розмірі 25% замість 20%, які позивач отримувала до виходу на пенсію та з яких вона сплачувала єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

ОСОБА_1 зверталась до відповідача, надавши довідку №36/05-041 від 07 квітня 2016 року про складові заробітної плати в яких зазначені «інші виплати» які не були включені в заробітну плату для призначення пенсії, з заявою в якій просила упорядкувати нараховану їй пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» включивши «інші виплати» в розрахунок пенсії, на що отримала від відповідача рішення № 110971від 30 березня 2017 року про відмову включити «інші виплати» суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань.

Включення складових заробітної плати «інші виплати» в середній заробіток для нарахування пенсії , не є черговим підвищенням пенсії, а є лише приведенням пенсійної виплати у відповідність з вимогами законодавства, тому базовим місяцем для індексації залишається не змінним. Таким чином, відповідно до вказаних нормативних актів, пенсія повинна бути перерахована з урахуванням всіх виплат, на які нараховувались платежі до Пенсійного фонду України та врахуванням в повному обсязі матеріальної допомоги на оздоровлення, надбавки за вислугу років в розмірі 25% на момент нарахування пенсії, які необхідно відкоригувати на рівень зростання посадового окладу, що передбачено п. 2 постанови КМУ № 865 з доповненнями, встановленими постановою КМУ «Про доповнення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865» № 688 від 26 травня 2004 року. В силу ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії проводиться у такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо відповідну заяву подано пенсіонером після 15 числа, оскільки позивач звернулась до відповідача 24 березня 2017 року перерахунок слід здійснити з 01 квітня 2017 року.

Тому позивач вважає дії відповідача щодо неврахування «інших виплат» суми матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, протиправними, що не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 33 ч. ч. 2, 7 та 37 Закону України «Про державну службу», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 41 ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси надав заперечення проти позову.

В своїх запереченнях відповідач посилався на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію з 31 березня 2013 року у розмірі 80% від складових заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. Позивач звернулась до об'єднаного управління надавши довідку №36/05-041 від 07 квітня 2016 року для проведення перерахунку пенсії, з урахуванням «інших виплат». З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, п. 5 Прикінцевих положень, якого передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону та нормативно-правових актів для реалізації цього закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Тобто з 01 червня 2015 року пенсії згідно Закону України «Про державну службу» не призначаються, а раніше призначені не перераховуються. Аналогічної думки дотримується колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в постанові від 17 вересня 2015року від № 521/9814/15-а. Таким чином, норми Законів України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та від 17 листопада 2011 № 4050-VІ щодо пенсійного забезпечення з 01 червня 2015 року скасовані.

Порядок визначення заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 31 травня 2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії». На момент звернення позивача із заявою про проведення перерахунку пенсії вказана постанова № 865 не є чинною відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженому постановою КМУ від 14 вересня 2016 року №622. До того ж відповідно до п. 1 Постанови КМУ №622 «Про деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Законом України від 28 грудня 2014 року № 76- VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України». Таким чином, законодавством України не визначено обсяг суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

Отже, з 1 червня 2015 року державним службовцям пенсії призначаються та перераховуються виключно на підставі норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року №22-1. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 № 3723-ХІІ (який діяв на момент звернення за призначенням пенсії) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Таким чином, виходячи із положень законодавства, матеріальна допомога на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань є окремою разовою виплатою та має нерегулярний характер, а тому не може зараховуватися до складу заробітної плати, визначеної ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ та враховуватися до середнього заробітку при розрахунку пенсії.

Також, Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, колегією суддів дійшла висновку: Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у Рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 у справі щодо стажу наукової роботи, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Також, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, вбачається, що суд, серед іншого, дійшов висновку, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав або позбавленням його права на соціальний захист. Тобто, Управління не порушувало прав позивача, а діяло на підставі і у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки справа розглядається в порядку скороченого провадження без присутності сторін відповідно до ст. 183-2 КАС України. Матеріалів в справі достатньо для ухвалення судового рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію за віком з 31 березня 2004 року у розмірі 80% від складових заробітної плати відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

При призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця, нею була надана довідка Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі для обрахунку заробітної плати, яка враховується для обчислення розміру пенсії. Однак Малиновським об'єднанням управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі не було включено, складові заробітної плати «інші виплати» матеріальна допомога на оздоровлення в сумі, яку ОСОБА_1 отримувала до щорічної відпустки, та надбавка за вислугу років у розмірі 25% замість 20%, які позивач отримувала до виходу на пенсію та з яких вона сплачувала єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

ОСОБА_1 зверталась до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі надавши довідку №36/05-041 від 07 квітня 2016 року про складові заробітної плати в яких зазначені «інші виплати» які не були включені в заробітну плату для призначення пенсії, з заявою в якій просила упорядкувати нараховану їй пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» включивши «інші виплати» в розрахунок пенсії, на що отримала від Малиновського об'єднаного Управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі рішення № 110971від 30 березня 2017 року про відмову включити «інші виплати» суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, оскільки здійснення перерахунку чинним законодавством не передбачено.

Судом встановлено, що дії Малиновського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо неврахування ОСОБА_1 «інших виплат» суми матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, є протиправними, що не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 33 ч. ч. 2, 7 та 37 Закону України «Про державну службу», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 41 ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу) передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Стаття 33 Закону України «Про державну службу» визначає умови оплати праці державних службовців, а не умови їх пенсійного забезпечення, а тому, якщо державний службовець під час перебування на державній службі отримував грошову винагороду, то зазначений розмір цієї винагороди (надбавки) повинен бути врахований і при обчисленні пенсії державного службовця.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вказаного Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХП «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 66 вказаного Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, мають бути враховані в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні заяви, Малиновське об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Одесі виходило з того, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213 з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим з 01 червня 2015 року раніше призначені пенсії не перераховуються, а тому підстави для перерахунку пенсії позивача на цей час відсутні.

Проте, виходячи зі змісту наведених правових норм, «інші виплати» мали бути включені до складу пенсії позивача та підлягали виплаті з моменту призначенні пенсії, але внаслідок протиправних дій відповідача не були нараховані та виплачені в належному розмірі.

Крім того, врахування інших виплат до сум пенсії має сприйматись органом пенсійного фонду як відновлення порушеного права на отримання пенсії в розмірі встановленому Законом, що діяв на час її призначення.

Перерахунок пенсії на підставі цього рішення є відновленням порушеного права на отримання належної виплати в розмірі встановленому Законом, та не може бути підставою для здійснення нової індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін з встановленням нового базового місяця чи зміни відсоткової складової пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11, та від 28 травня 2013 року у справі № 21-97а13.

Згідно з ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Такого ж висновку дійшов і Конституційний Суд України у Рішенні по справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення ч. 1 ст. 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 в якому зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Принцип дії закону або нормативно-правового акту в часі треба розуміти так що його дія починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою його чинності. Тобто, до події, факту, застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Включення складових заробітної плати «інші виплати» в середній заробіток для нарахування пенсії , не є черговим підвищенням пенсії, а є лише приведенням пенсійної виплати у відповідність з вимогами законодавства, тому базовим місяцем для індексації залишається не змінним.

Таким чином, відповідно до вказаних нормативних актів, пенсія повинна бути перерахована з урахуванням всіх виплат, на які нараховувались платежі до Пенсійного фонду України та врахуванням в повному обсязі матеріальної допомоги на оздоровлення, надбавки за вислугу років в розмірі 25% на момент нарахування пенсії, які необхідно відкоригувати на рівень зростання посадового окладу, що передбачено п. 2 постанови КМУ № 865 з доповненнями, встановленими постановою КМУ «Про доповнення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865» № 688 від 26 травня 2004 року.

В силу ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії проводиться у такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо відповідну заяву подано пенсіонером після 15 числа, оскільки ОСОБА_1 звернулась до Малиновського об'єднання Управління пенсійного фонду України в м. Одесі 24 березня 2017 року перерахунок слід здійснити з 01 квітня 2017 року.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 58 Конституції України не передбачено зворотної дії в часі Законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2013 №21-445а13, яка у відповідності до положень ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування.

Згідно ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в п. п. 19, 22, 27 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Роland, № 31443/96, пар. 98). Судом також наголошено, що цивільне законодавство, що має зворотну дію в часі прямо не забороняється Конвенцією, та за певних обставин може бути виправданим (див. mutatis mutandis. заява № 8531/79, рішення Комісії від 10 березня 1981 року, (DR) 23, пар. 203-211).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. 33, 37 Закону «Про державну службу», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 3 ч. 2 ст. 16, ст. 41, ст. ст. 50, 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 7-9, 11, 71, 99, 158, 160, 162, 163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Малиновського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі врахувати при розрахунку пенсії ОСОБА_1 «інші виплати» матеріальну допомогу на оздоровлення.

Зобов'язати Малиновське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок та виплатити раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 із 01 квітня 2017року в розмірі 80% від суми заробітної плати державного службовця, на час призначення пенсії, включити при перерахунку пенсії «інші виплати» матеріальну допомогу на оздоровлення, надбавку за вислугу років у розмірі 25% та прокоригувати ці виплати на рівень зростання посадового окладу, що передбачено п. 2 Постанови КМУ №865 від 31 травня 2000 року з доповненнями, встановленими Постановою КМУ №688 від не змінюючи місяць індексації пенсії, з урахуванням всіх складових на які нараховані єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору суму в розмірі 640,0 грн.

Звернути постанову суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ: Гуревський В.К.