Справа № 818/720/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 р.Справа № 818/720/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 818/720/17

за позовом ОСОБА_1

до Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області

про визнання незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позов до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанови державного виконавця Зарічного відділу Державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Колесової А.О. №52296076 від 28.09.2016р. , №52296369 від 28.09.2016р. , №52296369 від 28.09.2016р.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними і скасувати постанови державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 28 вересня 2016 року №ВП 52296369 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 125236 (сто двадцять п'ять тисяч двісті тридцять шість) грн. 43 коп.; №ВП 52296076 про стягнення виконавчого збору у розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп.; №ВП 52296076 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 165 (сто шістдесят п'ять) грн. 46 коп.

Зарічний відділ державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає постанову прийнятою з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не в повному обсязі досліджені матеріали справи, не прийнято до уваги докази про відправлення ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчого провадження, а саме: копії списку із журналу відправлення ВД від 26.09.2016 р., копії списку рекомендованих листів з направленням ВД від 28.09.2016 р.; судом не зроблені відповідні запити до УКРПОШТИ, не встановлені інші доказі щодо причин стягувача відкликання заяви, що не позбавляє ДВС здійснювати стягнення виконавчого збору та витрат, виділивши в окреме провадження. Просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 р. , прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі.

Позивач заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає постанову суду першої інстанції правомірною , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. залишити без змін. Також, відповідно до ст.ст. 88, 90, 91 КАС України при залишенні без задоволення апеляційної скарги просить покласти на відповідача витрати позивача по оплаті послуг фахівця в галузі права - ФОП ОСОБА_3 в розмірі 11000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 20.09.2016 р. державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52296369 з примусового виконання виконавчого листа № 591/2204/15-ц, виданого Зарічним районним судом м. Суми 24.03.2016 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу за кредитним договором в сумі 1252374,37 грн та постанову про відкриття виконавчого провадження № 52296076 з примусового виконання виконавчого листа № 591/2204/15-ц, виданого Зарічним районним судом м. Суми 25.03.2016 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" судових витрат в сумі 3654,00 грн.

У зв'язку з невиконанням рішення суду 28.06.2016 р. державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження та відкрито виконавче провадження № 53871344 з виконання постанови № 52296369, виданої 28.06.2016 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 125236,43 грн, виконавче провадження № 53871273 з виконання постанови № 52296076, виданої 28.06.2016 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 365,40 грн та виконавче провадження № 53871448 з виконання постанови № 52296076, виданої 28.06.2016 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат у розмірі 165,46 грн .

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що винесені постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, не відповідають вимогам чинного законодавства, є передчасними та порушують права позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону.

Тобто, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно.

Аналогічна позиція викладена в пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», яким надано роз'яснення, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Крім того в постанові від 26.06.2014 року по справі К/800/32360/13 Вищий адміністративний суд звернув увагу на те, що за своєю правовою природою виконавчий збір є грошовою сумою, яка стягується з боржника у разі невиконання ним рішення у строк, встановлений для добровільного виконання, що зумовлює необхідність здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Більше того, вказав на те, що вислів «зумовлює необхідність здійснення» не слід ототожнювати з поняттям «передують», оскільки заходи примусового виконання вживаються державним виконавцем вже саме після невиконання рішення боржником самостійно та без поважних причин у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Оскільки, стягнення виконавчого збору законодавцем передбачена у випадку не виконання боржником рішення у строк, встановлений державним виконавцем для самостійного виконання рішення, то визначальним є встановлення факту отримання боржником постанови державного виконавця, в якій такий строк визначений, тобто, встановлення факту обізнаності боржника про встановлення строку, у межах якого слід самостійно виконати рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону №606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 1 статті 35 Закону №606-XIV передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Отже, вказаними нормами права визначено порядок дій державного виконавця під час повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та у випадку наявності обставин, які перешкоджають провадженню виконавчих дій, зокрема, у випадку несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження.

Таким чином, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець зобов'язаний пересвідчитися у тому, чи отримано боржником постанову, в якій визначено строк для самостійного виконання рішення, тобто пересвідчитися у тому, чи був обізнаний боржник про необхідність самостійного виконання рішення та чи мав останній об'єктивну можливість виконати рішення у встановлені державним виконавцем строки.

Як свідчать матеріали справи 20.09.2016 р. відповідачем винесені постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 591/2204/15-ц, виданого Зарічним районним судом м. Суми 24.03.2016 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" боргу за кредитним договором в сумі 1252374,37 грн та постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 591/2204/15-ц, виданого Зарічним районним судом м. Суми 25.03.2016 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" судових витрат в сумі 3654,00 грн.

При цьому , вказані постанови про відкриття виконавчого провадження позивач не отримував.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження направлення відповідачем постанов про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення та доказів отримання позивачем даних постанов у строк, що надавав останньому можливість для реалізації права на самостійне виконання судового рішення та надання державному виконавцю документального підтвердження повного виконання рішення.

Копія листа від 26.09.2016р. та копія списку № 5976 , які додані до апеляційної скарги , в підтвердження направлення позивачу постанов про відкриття виконавчих проваджень, не містять інформації що саме направлено на адресу позивача , тому не є беззаперечним та достатнім доказом для достеменного встановлення обставини направлення суб'єктом владних повноважень постанов про відкриття виконавчих проваджень у визначеному Законом порядку.

Отже, відповідач виніс постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, не пересвідчившись, що позивачем отримані постанови про відкриття виконавчого провадження.

За викладених обставин, відповідачем не дотримано передбаченого Законом обов'язку пересвідчитись у отриманні позивачем, як боржником, копій постанов про відкриття виконавчого провадження, беручи до уваги неналежне повідомлення позивачки про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що оскаржувані постанови від 28 вересня 2016 року №ВП 52296369 , №ВП 52296076 та №ВП 52296076 є передчасними та протиправно створюють негативні наслідки для позивача, порушуючи його права та інтереси, без урахування обставини об'єктивної можливості у останнього самостійно виконати судове рішення та надати державному виконавцю документальні підтвердження повного виконання рішення, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості та задоволення позовних вимог .

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались суду першої інстанції, були враховані ним при вирішення справи по суті, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду , переглянувши судове рішення в межах позовних вимог, вважає , що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Також, представником позивача до суду апеляційної інстанції подано клопотання про стягнення витрат на правову допомогу здійснених в період апеляційного розгляду.

За приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В підтвердження факту понесення позивачем витрат до суду надано договір про надання юридичних послуг від 15.09.2017 , додаткову угоду від 15.09.2017р., прибутково-касові ордери, квитанції про сплату , довідку про взяття на облік, розрахунок витрат.

Зазначені документи підтверджують надання правових послуг позивачу , які пов'язані з апеляційним розглядом справи (ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та подання заперечень на апеляційну скаргу, участь у судому засіданні ) . Невідповідності визначеного часу (04 год. 30 хв. та 9 год. годин) складності та обсягу справи не вбачається.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 N 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За таких обставин, необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 8640 грн. (40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб 4 год. 30 хв. та 9 годин згідно наданого розрахунку).

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 818/720/17 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області витрати на правову допомогу в розмірі 8640,0 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2017 р.