Справа № 2а-104/10/1470
Суддя: Волков О.Ф.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 вересня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого Волкова О.Ф.,
суддів: Берднік І.С., Вус С.М., Гриціва М.І., Гуменюка В.І., Жайворонок Т.Є., Канигіної Г.В., Короткевича М.Є., Кривенди О.В., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І., Пошви Б.М., Сімоненко В.М., Школярова В.Ф.,

при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_15,

представника Адміністрації Президента України - Гуцала Д.С., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_15 до Президента України про визнання незаконним та скасування указу про звільнення з посади,

встановив:

У червні 2007 року ОСОБА_15 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати Указ Президента України від 4 вересня 2004 року № 1041/2004 «Про звільнення ОСОБА_15 з посади голови господарського суду Миколаївської області» (далі - Указ).

На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що Указ є незаконним, оскільки голова суду - це суддівська посада, а не адміністративна, і звільнення його з цієї посади одночасно позбавляє його повноважень судді.

При цьому позивач послався на Рішення Конституційного Суду України від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини п'ятої статті 20 Закону України від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ «Про судоустрій України» (далі - Закон № 3018-ІІІ), відповідно до якого голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду та звільняються з посади Президентом України. Таким чином, після прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України Указ підлягає скасуванню.

Суди встановили, що Постановою Верховної Ради України від 31 січня 1992 року № 2082-XII позивача призначено головою арбітражного суду Миколаївської області.

Рішенням Ради суддів господарських судів України від 16 липня 2004 року рекомендовано звільнити ОСОБА_15 з адміністративної посади голови господарського суду Миколаївської області.

ОСОБА_15 Указом звільнено з посади голови господарського суду Миколаївської області.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 8 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 5 листопада 2015 року рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.

Ухвалюючи таке рішення, Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 20 Закону УРСР від 4 червня 1991 року № 1142-XII «Про арбітражний суд» (далі - Закон № 1142-XII) голова арбітражного суду мав статус арбітра, а не судді.

Законом України від 21 червня 2001 року № 2538-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про арбітражний суд» (далі - Закон № 2538-ІІІ) внесено зміни до Закону № 1142-XII, відповідно до яких арбітри арбітражних судів набули статус суддів, а арбітражні суди перетворено на господарські суди, назву Закону України «Про арбітражний суд» змінено на Закон України «Про господарські суди» .

Відповідно до статей 7, 8 Закону № 1142-XII (у редакції Закону № 2538-ІІІ) голова господарського суду має статус судді.

У зв'язку з прийняттям 7 лютого 2002 року Закону № 3018-ІІІ (який був чинний на час виникнення спірних відносин) Закон № 1142-XII втратив чинність.

Відповідно до частини п'ятої статті 20 Закону № 3018-ІІІ голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду строком на п'ять років з числа суддів та звільняються з посади Президентом України за поданням Голови Верховного Суду України (а щодо спеціалізованих судів - голови відповідного вищого спеціалізованого суду) на підставі рекомендації Ради суддів України (щодо спеціалізованих судів - рекомендації відповідної ради суддів). Призначення на інші адміністративні посади в судах, а також призначення (обрання) на адміністративні посади у Верховному Суді України та звільнення з цих посад здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Суддя може бути звільнений з адміністративної посади (крім адміністративних посад у Верховному Суді України) в порядку, визначеному цією статтею, також за ініціативою Вищої ради юстиції.

Таким чином, посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007, яким визнано неконституційним положення частини п'ятої статті 20 Закону № 3018-ІІІ, є безпідставним, оскільки звільнення позивача з посади голови суду відбулось у вересні 2004 року, тобто до прийняття рішення Конституційним Судом України.

При цьому підстави та правомірність звільнення ОСОБА_15 перевірялись судами, в тому числі Верховним Судом України, при розгляді справи за позовом ОСОБА_15 до Міністерства юстиції України, Вищого господарського суду України про визнання незаконним Указу, наказу Вищого господарського суду України, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У заяві про перегляд судового рішення в адміністративній справі ОСОБА_15 порушує питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 червня 2010 року, ухвал Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 5 листопада 2015 року та прийняття нового рішення - про задоволення позову.

Підстави перегляду, на його думку, передбачені пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) - встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, як-от статей 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція). Зокрема, посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 21 лютого 2017 року у справі «ОСОБА_15 проти України», в якому Суд взяв до уваги умови декларації Уряду держави-відповідача та засоби забезпечення дотримання зазначених у них зобов'язань та вирішив вилучити заяву ОСОБА_15 з реєстру справ відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції. За цим рішенням Суду «Уряд визнав надмірну тривалість провадження у справі заявника в національних судах та відсутність у національному законодавстві ефективного захисту щодо надмірної тривалості провадження. Уряд запропонував виплатити заявнику 1080 євро відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат».

Верховний Суд України щодо заяви ОСОБА_15 вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 237 КАС підставою перегляду судових рішень є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

За частиною першою статті 46 Конвенції держава Україна зобов'язана виконувати остаточне рішення Суду в будь-якій справі, в якій вона є стороною.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Суд рішенням від 21 лютого 2017 року вилучив із реєстру справ заяву ОСОБА_15 на підставі схвалених Судом умов односторонньої декларації Уряду, характер та зміст яких зазначені вище. Було вирішено також, що сума відшкодування буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу та виплачена протягом трьох місяців з дати отримання повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції. У випадку несплати цієї суми упродовж зазначеного тримісячного строку Уряд зобов'язується сплатити пеню у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, до якої має бути додано три відсоткові пункти, що нараховуватимуться з часу закінчення тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку. Виплата зазначених сум становитиме остаточне вирішення справ.

Суд вирішив, що подальший розгляд заяви є невиправданим з огляду на характер визнань, які містяться в деклараціях Уряду, а також запропоновану суму відшкодування, яка є співмірною із сумами, що присуджуються у подібних справах.

Із наведеного вище убачається, що заявлені ОСОБА_15 порушення конвенційних положень, їхній зміст, обсяг та межі, обраний Судом вид завершення розгляду заяви - рішення про вилучення заяви із реєстру справ, в якому немає суджень та/чи висновків про існування порушень конвенційних прав заявника під час розгляду справи судом за його позовом, усунення (відновлення) яких потребує втручання в рішення, постановлені національними судами, не є тими передумовами, що у своїй єдності уможливлюють відкриття процедури перегляду оспорених рішень судів касаційної та попередньої інстанцій Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 КАС. У розумінні цієї норми підставами перегляду має бути встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, у формі рішення по суті порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Особливо це стосується правової ситуації, коли, наприклад, з рішення Суду вбачається, що потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження.

Описані передумови виключають можливість допуску справи до провадження із посиланням на пункт 3 частини першої статті 237 КАС. Однаковою мірою це стосується і тих випадків, коли на стадії перегляду справи Верховним Судом України з'ясується, що обставини, які зумовили відкриття провадження, за своїм змістом та правовою природою не можуть бути підставами для цього. Така їхня властивість унеможливлює подальший розгляд справи Верховним Судом України, тому провадження за заявою ОСОБА_15 підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-237, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

ухвалив:

Закрити провадження про перегляд Верховним Судом України постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 червня 2010 року, ухвал Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 5 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_15 до Президента України про визнання незаконним та скасування указу про звільнення з посади.

Головуючий О.Ф. Волков
Судді:І.С. Берднік М.І. Гриців Т.Є. Жайворонок М.Є. Короткевич Н.П. Лященко Б.М. Пошва В.Ф. ШколяровС.М. Вус В.І. Гуменюк Г.В. Канигіна О.В. Кривенда Л.І. Охрімчук В.М. Сімоненко