Справа № 221/4474/17
Суддя: Безрук Т. В.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року Волноваський районний суд

Донецької області

у складі:

головуючого судді Безрук Т. В.

при секретарі Денисенко Н. В.,

за участю представника відповідача Макогоненко І. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Волноваха справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області (далі УПФУ у Волноваському районі) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити пені дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, зазначивши в обґрунтування своїх позовних вимог наступне.

Він є пенсіонером за віком. Раніше був зареєстрованим та проживав у м. Макіївка Донецької області, де перебув на обліку та був зареєстрований у пенсійному фонді.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року, в грудні 2014 року він перебуває на обліку в УПФУ у Волноваському районі. Саме з того часу відповідач нараховував та виплачував йому пенсію за віком у розмірі 1996 гривень щомісячно, але починаючи з червня 2017 року без будь - яких правових підстав, без зазначення причин припинив виплату пенсії.

Вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що порушує його Конституційні права, а також права, закріплені Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Оскільки, підстав для припинення йому пенсії, які передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», не існує.

Зазначає, що припинення виплати йому пенсії здійснено поза процедурою встановленою законом та з відповіді відповідача вбачається, що ця процедура була застосована виключно до осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а тому вважає, що в діях відповідача вбачається дискримінація щодо нього за ознакою місця проживання, оскільки до інших громадян України проживаючих на території підконтрольній Україні, такі вимоги не застосовуються.

Просив визнати протиправною бездіяльність УПФУ у Волноваському районі щодо невиплати йому пенсії з червні 2017 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату йому пенсії, та зобов'язати виплатити заборгованість з виплати пенсії з червня 2017 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, у своїй позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі, у зв'язку з чим суд на підставі ч.4 ст.122 КАС України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача.

Представник відповідача УПФУ у Волноваському районі Донецької області Макогоненко І.К. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши наступне.

Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місце їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів № 365 від 08.06.2016 року (далі Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально - побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсополітики.

Рішення щодо припинення соціальних виплат приймає Комісія з питань призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до п. 14 Порядку, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення та орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії припиняє соціальні виплати з місяця, що настає за тим, у якому прийнято відповідне рішення.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 41 від 12.05.2017 року позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у проведенні пенсійних виплат, оскільки згідно акту обстеження № 23059 за адресою: АДРЕСА_1, яка вказана у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 09.03.2017 року, ОСОБА_2 не мешкає. Тому, згідно вимог п. 14 Порядку виплата пенсії останньому була припинена.

Вважає, що УПФУ у Волноваському районі діяло відповідно до норм діючого законодавства, рішення щодо припинення пенсій позивачу є законним, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, з'ясувавши всі обставини у справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Макіївка Донецької області та з квітня 2016 року на підставі його заяви про поновлення виплати пенсії отримує пенсію за віком в УПФУ в Волноваському районі. Зазначене не оспорювало представником відповідача під час розгляду справи.

Згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №41 від 12.05.2017 року ОСОБА_2 відмовлено у проведенні пенсійних виплат, так як згідно акту обстеження №23059 за адресою: АДРЕСА_1, яка вказана у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 09.03.2017 року ОСОБА_2 фактично не проживає (а.с. 20-32, 40).

У зв'язку з чим, з червня 2017 року виплата пенсії позивачу була призупинена, і вказані обставини були визнані сторонами, у зв'язку з чим суд на підставі ч.3 ст.72 КАС України вважає ці обставини доведеними.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення УПФУ у Волноваському районі про зупинення з червня 2017р. виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 відповідачем суду не надано.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Донецька область включено м. Макіївка Донецької області.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач УПФУ у Волноваському районі Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з червня 2017р. зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_2, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

У зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 до УПФУ у Волноваському районі Донецької області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати йому пенсії та зобов'язання УПФУ у Волноваському районі Донецької області поновити виплату йому пенсії та виплатити виниклу заборгованість підлягають задоволенню.

До невизнання відповідачем позовних вимог та до його заперечень суд відноситься критично, тому що у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачем УПФУ у Волноваському районі Донецької області на порушення вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з червня 2017 р. зупинено виплату пенсії позивачу без прийняття рішення про таке зупинення і за відсутності законодавчо встановлених підстав для такого зупинення, а надане відповідачем рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №41 від 12.05.2017р. не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суду не надано рішення відповідача про припинення(призупинення) виплати пенсії позивачу.

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м. Макіївка Донецької області (а.с. 10).

У зв'язку з чим, на підставі ч.3 ст.72 КАС України, суд вважає встановлену ту обставину, що виплата пенсії позивачу була припинена у зв'язку з тим, що позивач як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції не проживав за адресою, вказаною у Довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадянин України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсій страховий стаж.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та рівні перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію (справа Мюллер проти Австрії).

У рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., ЄСПЛ зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 8 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивач ОСОБА_2 ухвалою суду звільнений від сплати судового збору у сумі 640,00грн., то відповідно до ст.94 КАС України судовий збір у вказаній сумі слід віднести на рахунок держави. Про понесення інших судових витрат позивачем не зазначено.

Керуючись ст.ст.69-71, 159-163 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити пені дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії з червні 2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Волноваському районі Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2, та виплатити ОСОБА_2 заборгованість з виплати пенсії, починаючи з червня 2017 року.

Постанову в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, з дня складання в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т. В. Безрук