Справа № 806/1666/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"26" вересня 2017 р. Справа № 806/1666/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "26" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України, третя особа: - Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, стягнення 130060,36 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду, в якому просив, з урахуванням заяви про залучення у якості співвідповідача та збільшення позовних вимог, визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо здійснення нарахування розрахункових коштів при звільненні у відставку. Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області здійснити нарахування виходячи з вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", недоплачених розрахункових коштів при звільненні у відставку за червень 2017 р. в сумі 130060,36грн., стягнувши з управління дані кошти. Зобов'язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області для виплати недоплачених судді розрахункових коштів при звільненні у відставку за червень 2017 р. в сумі 130060,36грн..

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2017р. в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо здійснення нарахування розрахункових коштів при звільненні у відставку. Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області здійснити нарахування виходячи з вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", недоплачених розрахункових коштів при звільненні у відставку за червень 2017 р. в сумі 130060,36грн. Зобов'язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області для виплати недоплачених судді недоплачених розрахункових коштів при звільненні у відставку за червень 2017 р. в сумі 130060,36грн.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 09.12.2011р. працював на посаді судді Корольовського районного суду міста Житомира, а з травня 2015 р. - на посаді заступника голови вказаного суду. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2017р. позивач звільнений з посади судді цього суду у відставку.

Сторони не заперечують, що Позивач станом на день звільнення не проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді). Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на відповідний поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Сторони визнають, що позивачу нарахування та виплата в червні 2017року розрахункових коштів при звільненні у відставку здійснювалися виходячи із посадового окладу в розмірі 16000,00 грн., що відповідає 10 прожитковим мінімумів для працездатних громадян.

Суть спору між сторонами зведена виключно до того, чи зобов'язані були саме Відповідачі нараховувати та виплачувати Позивачу розрахункові кошти при звільненні у відставку із врахуванням посадового окладу судді місцевого суду в розмірі 32000,00грн., що відповідає 10 мінімальним заробітним платам, встановленим станом на 01.01.2017року.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким відмовлено в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Безспірно, за приписами ч.1 ст.135 Закону №402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII у редакції Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Як зазначено в п.24 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII з 01.01.2017року, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня цього календарного року.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до вимог п.22 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають лише судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Сторони визнають, що Позивач не проходив таке кваліфікаційне оцінювання та не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Тобто, Позивач не мав права на отримання суддівської винагороди та проведення розрахунку при звільненні виходячи із суддівської винагороди у вказаному розмірі.

За приписами п.23 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), тобто відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI.

В частині третій статті 133 Закону №2453-VI в редакції станом на 01.05.2016року прямо зазначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII з 01.01.2017року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 3200 гривень.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи Позивача, що протягом спірного періоду (січень - травень 2017року) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді та не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом №1402-VIII, для визначення суддівської винагороди складав 32000,00грн. Саме розмір такої суддівської винагороди підлягав врахуванню при нарахуванні Позивачу в червні 2017 року розрахункових коштів при його звільненні у відставку.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд враховує, що згідно із вимогами ст.148 Закону N 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки кожного місцевого суду визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

За приписами ст.149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В розумінні вимог ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами ч.1 статті 51 Бюджетного кодексу України здійснення фактичних видатків на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, проводиться лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, відповідачі по справі можуть здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці для відповідного місцевого суду та не наділені правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок розміру розрахункових коштів при звільненні Позивача як судді у відставку.

Більш того, законодавець чітко визначив механізм реалізації вказаних правових норм щодо розміру суддівської винагороди, зумовленої зміною правового регулювання розмірів посадових окладів суддів.

Так, в п. 45. Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону N1402-VIII прямо зазначено, що саме Кабінет Міністрів України зобов'язаний у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом передбачати у проектах законів України про Державний бюджет України на 2017 рік та наступні роки видатки, пов'язані з реалізацією положень цього Закону.

При розгляді вказаного спору суд враховує також Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року №7-рп/2010, в якому прямо зазначено, що в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: "Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів", необхідно розуміти так, що:

- фінансування всіх судів в Україні повинне забезпечуватися державою виключно за рахунок коштів Державного бюджету України;

- від імені держави забезпечення фінансування судів здійснюють Кабінет Міністрів України шляхом розроблення та подання до Верховної Ради України проекту закону про Державний бюджет України та Верховна Рада України шляхом затвердження Державного бюджету України виключно законом України, здійснення контролю за його виконанням і прийняття рішення щодо звіту про його виконання.

При дослідженні судом штатного розпису Корольовського районного суду міста Житомира станом на 01.01.2017року, встановлено, що при визначенні фонду заробітної плати суддям, в тому числі Позивачу, враховувався базовий розмір посадового окладу судді цього місцевого суду, в тому числі заступнику голови цього суду, в розмірі 16000,00грн., а не 32000,00грн..

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до зазначених положень Бюджетного кодексу України у Відповідачів у спірний період були відсутні підстави нараховувати та виплачувати Позивачу розрахункові кошти при звільненні у відставку в іншому розмірі. Державна судова адміністрація України та її Територіальне управління в Житомирській області діяли в межах своїх повноважень та не ухилялись від виконання обов'язків, як розпорядника бюджетних коштів, так як не наділені повноваженнями від імені Держави змінювати розмір фінансування місцевих судів, відмінний від розміру, зазначеного в Державному бюджеті на відповідний бюджетний рік.

В аспекті зазначеного вище Рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2010 року №7-рп/2010 саме Кабінет Міністрів України та Верховна рада України, а не Відповідачі по справі, від імені Держави забезпечують фінансування та належні умови для функціонування судів, в тому числі щодо розміру суддівської винагороди суддів місцевого суду.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені апелянтом, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "26" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10031

3-4 відповідачу/відповідачам: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області м-н. Соборний, 1,м.Житомир,10014 4 - Державна судова адміністрація України вул.Липська,18/5,м. Київ,01601

5-третій особі: Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області - вул.Святослава Ріхтера,24,м.Житомир,10008,