Справа № 127/2-а-11792/11
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/2-а-11792/11

Головуючий у 1-й інстанції: Жмудь О.О.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

21 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2017 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці оскаржило його в апеляційному порядку.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.10.2011 року по справі № 2-а-11792/11 було задоволено частково позов ОСОБА_2 та визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці (УПФУ в Ленінському районі) щодо невиплати йому щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 13.03.2011 року, а також зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 13.03.2011 року по 18.06.2011 року включно, з урахуванням проведених виплат. Рішення набрало законної сили 21.10.2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом належного померлому ОСОБА_2 при житті майна та постійно проживала разом із спадкодавцем до дня його смерті однією сім'єю. Вказане підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_1 виданим 10.11.1963 року виконкомом Теплицької селищної ради депутатів трудящих Гайсинського району Вінницької області, витягом зі спадкового реєстру № 42457083 від 15.12.2015 року та копією паспорта ОСОБА_3

Листом № 18984/02.2-32 від15.06.2017 року Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області повідомило заявницю, що постанову Ленінського районного суду м.Вінниці № 2-а-11792/11 від 10.10.2011 року внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, однак для внесення змін, що відбулись, до реєстру рішень нею не надано ухвали про заміну сторони по справі.

За поданими матеріалами встановлено, що за вищезазначеним рішенням суду УПФУ у Ленінському районі м.Вінниці повинно було нарахувати та виплатити померлому ОСОБА_2 доплату до пенсії.

Вказаним листом ОСОБА_3 також роз'яснено, що вона має право звернутися до суду для отримання ухвали про заміну сторони по постанові № 2-а-11792/11 та пред'явити вищезазначену ухвалу для внесення змні до Реєстру рішень (заміну стягувача, в зв'язку зі смертю).

Вищезазначене слугувало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з даною заявою.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження", дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м.Вінниці є боржником, а ОСОБА_2--стягувачем, за судовим рішенням від 10.10.2011 року по адміністративній справі за № 2-а-11792/11, яким, зокрема зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 недоплачених за період з з 13.03.2011 року по 18.06.2011 року коштів, як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком. Дане рішення набрало законної сили 21.10.2011 року, однак на день смерті позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виконане не було.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов'язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

Приписами частини 5 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини 1 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття однієї з сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи, суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Враховуючи приписи вищезазначених норм закону, правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження: з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення, а отже твердження відповідача стосовно того, що процесуальне правонаступництво можливе лише до постановлення судового рішення по справі є помилковими.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є членом сім'ї (дружиною) померлого ОСОБА_2 та спадкоємцем нележного його при житті майна, а відтак може виступати правонаступником в виконавчому провадженні.

Посилання апелянта на те, що заявник не може бути правонаступником позивача у даній справі, оскільки на момент подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження ще не оформилась в правах спадкоємця, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з тих підстав, що відповідно до правових норм, що регулюють спадкове законодавство, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а отже ОСОБА_3, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління та володіння його спадковим майном.

Також колегія суддів вважає неогрунтованими посилання УПФУ в м.Вінниці на те, що заявником не надано доказів відносно того, що виконавче провадження відкрито до моменту смерті ОСОБА_2 та він виступав у ньому стягувачем, зважаючи на таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 2 статті 25 цього Закону, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вищезазначених норм Закону № 606-XIVвбачається, що обов'язковою умовою для відкриття виконавчого провадження з виконання судового рішення є подання відповідної заяви саме особою на користь якої ухвалено це рішення, а відтак на думку апеляційного суду, підстав для висновку про те, що стягувачем у виконавчому провадженні з виконання виконавчого постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.10.2011 року по справі № 2-а-11792/11 виступає не позивач, а інша особа, немає.

Що стосується доводів апелянта відносно того, що на момент смерті ОСОБА_2, суми коштів за судовим рішенням йому не були нараховані, то колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу УПФУ в м.Вінниці на те, що відповідно до приписів статтей 14 та 255 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Разом з тим, УПФУ в Ленінському районі м.Вінниці, з моменту набуття законної сили постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.10.2011 року (21.10.2011 року) аж до смерті ОСОБА_2 (27.11.2015 року) тобто більше ніж на протязі чотирьох років, судове рішення не виконало.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що невиконання відповідачем, на якого як на суб'єкта владних повноважень статтею 19 Конституції України, покладено обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, судового рішення, що набрало законної сили, не може перешкоджати громадянам в реалізації прав, які були захищені судом.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог заявника.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов виключних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.