Справа № 450/3331/16-а
Суддя: Кукса Д. А.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/3331/16-а Провадження № 2-а/450/48/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д. А.

При секретарі Бідник І.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Пустомити справу за адміністративним позовом Державного підприємства „Дослідне господарство „Оброшине інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_4 сільської ради Пустомитівського району Львівської області треті сторони Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство „Галсільліс про визнання незаконним та скасування пункту рішення сільської ради

Позивач Державного підприємства „Дослідне господарство „Оброшине інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України звернулось до суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_4 сільської ради Пустомитівського району Львівської області згідно якого просить суд : визнати незаконним та скасувати п. 1. Рішення позачергової сесії УІІ демократичного скликання ОСОБА_4 сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 161 «Про заборону проведеня рубок у лісах на території ОСОБА_4 сільської ради» від 29.07.2016 року.

В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те, 29 липня 2016 року ОСОБА_4 сільською радою Пустомитівського району Львівської області було прийнято рішення № 161 «Про заборону проведення рубок у лісах на території ОСОБА_4 сільської ради», яким зупинено та заборонено проведення всіх видів губок у лісах на території ОСОБА_4 сільської ради лісокористувачам : Львівське ОУ ЛМГ «Галсільліс» та ДП ДГ «Оброшине»..

Дане рішення позивач вважає незаконним покликаючись на те, що перелік питань, вирішення яких належить до виключної компетенції зокрема сільських рад визначено у ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», серед яких не передбачено повноважень сільської ради щодо встановлення заборони на проведення рубок на її території. Разом з тим, нормативним актом, який регулює суспільні відносини у сфері володіння, користування та розпорядження лісами, у тому числі визначає повноваження сільських, селищних та міських рад у сфері лісових відносин є Лісовий кодекс України.

Враховуючи положення ст. 33 Лісового кодексу України, Лісовий кодекс не відносить до повноважень сільських рад повноваження щодо надання дозволів на користування лісами, як і не передбачає права забороняти здійснювати рубку на підпорядкованій їм території, з урахуванням того, що надані Державному підприємству «Оброшине» в користування ліси є землям державної; а не комунальної власності. А сільські ради наділені повноваженнями лише що. розпорядження землями комунальної власності.

Приймаючи оскаржуване рішення сільська рада фактично перебрала на себе повноваження Державної екологічної інспекції України як центрального органу, шо забезпечує державну політику в сфері охорони навколишнього природнього середовища, до компетенції якого і відноситься у відповідності до ст. 29-2 ЛК України обмеження чи зупинення в установленому порядку діяльності підприємств, установ, організацій, якщо воно здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природнього середовища.

Запровадження заборони рубок безпосередньо порушує права Державного підприємства як постійного лісокористувача щодо заготівлі деревини, в тому числі, в ході санітарних рубок та порушує право підприємства на здійснення передбаченої Статутом законної господарської діяльності.

Приймаючи рішення про заборону проведення рубок відповідача, ОСОБА_4 сільська рада діяла з перевищенням наданих їй законом повноважень, від так прийняте рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просить задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали та заперечили. Свої заперечення мотивують обставинами викладеними в наявних в матеріалах справи письмових запереченнях від 11.04.2017 року, зокрема тим, що доводи позивача, що перелік питань зазначених у ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» є вичерпним серед яким на думку позивача не передбачено повноважень сільської ради щодо встановлення заборони на проведення рубок на її території, є необрунтовними та невідповідають дійсності, з огляду на те, що саме у відповідності до п.36,ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» якраз відносяться повноваження, щодо вирішення у відповідності до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природніх ресурсів місцевого значення, а також про скасування такого дозволу. Перелік повноважень сільської ради підтверджується і п. 37 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування, щодо прийняття рішення про організацію територій і обєктів природного і заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

Також хибним являється твердження позивача про те, що Лісовий кодекс України не відносить до повноважень сільських рад надання дозволів на користування лісами.

Оскільки саме п. 2 ст. 33 Лісового кодексу України передбачено, що сільські ради приймають рішення в установленому порядку для довгострокового, тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, місті припиняють права користування ними.

Окрім цього, позивач умисно у грудні 2016 року, вніс зміни в статут, а саме : в старій редакції п.п. 2.3.5 викладений «ефективне ведення лісового господарства та реалізації та реалізації одержаної продукції від лісовідводно-вибіркових робіт згідно діючих нормативних актів», а в новій редакції доповнене видом діяльності «лісозаготівля та надання допоміжних послуг у лісовому господарстві». Дані зміни на думку відповідача внесені умисно з метою легалізувати діяльність, яка не передбачена статутом.

Представник третьої особи : Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства в судове засідання не зявився, однак від них надійшло письмові пояснення згідно якого вважають що риймаючи оскаржуване рішення у частині встановлення заборони на вирубку в лісах відповідач керувався ст. ст. 27,33 Закону України «про місцеве самоврядування» які не передбачають повноваження сільських рад на встановлення мораторію на вирубку лісів. Приймаючи оскаржуване рішення в тій частині якій оскаржується позивачем, відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень. Також вважають, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав буде визнання нечинним пункту першого рішення від 29.07.2016 року № 161.

Представник третьої особи : обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства „Галсільліс в судове засідання не зявився, від нього надійшло письмове пояснення згідно якого позовні вимоги позивача підтримує покликаючись на те, що обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Галсільліс» діє відповідно до рішення Львівської обласної ради від 8 лютого 2000 року № 249 «Про реформування лісового господарства в системі АПК області», з метою докорінного поліпшення стану ведення лісового господарства в лісах колишніх колгоспів і радгоспів області.

Відповідно до своїх статутів ОКС ЛГП «Галсільліс» та Пустомитівське дочірне лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс». виконуючи Державну програму «Ліси України». «Програму розвитку лісового господарства Львівської області» здійснюють госпоагірську діяльність з метою забезпеченні збалансованого розвитку лісового і осподарства. спрямованого на посилення екологічних, соціальних та економічних функцій лісів. Господарська діяльність Пустомитіиеького дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» зареєстрована у встамовленому законодавством порядку, тобто є законною.

Згідно ст. 48 Лісового кодексу України, затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісовою господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Не проведення або невчасне проведення лісогосподарських заходів передбачає невиконання вимог передбачених матеріалами лісовпорядкування, законами та підзаконними нормативно - правовими актами.

Таким чином ОСОБА_4 сільської ради Пустомитівського району Львівської області прийнявши рішення про заборону вирубки лісів усім лісокористувачам. що не входить в її компетенцію, зупинила здійснення господарської діяльності вказаними субєктами господарської діяльності, у зв'язку з чим підприємства не зможуть проводити " захист, використання та відтворення лісів, забезпечувати додержання лісового та природоохоронного законодавства на землях лісового фонду, наданих в постійне користування, а також підприємства понесуть збитки через протидію своїй законній і господарській діяльності.

Вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи до дослідивши дркази у їх сукупності суд приходить до переконня про задволення адміністративного позову виходячи з наступного :

29 липня 2016 року ОСОБА_4 сільською радою Пустомитівського району Львівської області було прийнято рішення № 161 «Про заборону проведення рубок у лісах на території ОСОБА_4 сільської ради», п. 1 якого зупинено та заборонено проведення всіх видів губок у лісах на території ОСОБА_4 сільської ради лісокористувачам : Львівське ОУ ЛМГ «Галсільліс» та ДП ДГ «Оброшине».

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному пункту рішення ОСОБА_4 сільської ради від 29.07.2016 року, суд виходить з такого :

Приймаючи оскаржуване рішення у частині встановлення заборони на вирубку в лісах відповідач ОСОБА_4 сільська рада керувався ст. ст. 27,33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Правовий статус, систему, засади організації та діяльності місцевого самоврядування в Україні визначено у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згіджно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Перелік питань, вирішення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад визначено у ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у якій не передбачено повноважень сільських рад щодо встановлення заборони на проведення вирубок лісів на території відповідної громади.

п.п. 1 п. б ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює виняткові «делеговані» повноваження сільських, селищних і міських рад на здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів;

Разом з тим, нормативно правовим актом, який регулює суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами, у тому числі визначає повноваження сільських, селищних і міських рад у сфері лісових відносин є Лісовий кодекс України.

Відповідно до статті 2 Лісового кодексу України об'єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб'єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.

За змістом статті 25 Лісового кодексу України державне регулювання та управління у сфері лісових відносин покликане забезпечити ефективну охорону, належний захист, раціональне використання та відтворення лісів. Державне регулювання та управління у сфері лісових відносин здійснюється шляхом, зокрема, визначення законом повноважень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері лісових відносин на відповідній території передбачено ст. 33 Лісового кодексу України, зокрема : 1) передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припиняють права користування ними; приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припиняють права користування ними; беруть участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів, ліквідації наслідків стихійних явищ, лісових пожеж, залучають у встановленому порядку до цих робіт населення, транспортні й інші технічні засоби та обладнання; організовують благоустрій лісових ділянок і культурно-побутове обслуговування відпочиваючих у лісах, що використовуються для цих цілей; встановлюють порядок використання коштів, що виділяються з місцевого бюджету на ведення лісового господарства; вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

З викладеного слідує, що Лісовий кодекс України не відносить до повноважень сільських, селищних, міських рад питання щодо надання дозволів на користування лісами або анулювання таких дозволів, як і не передбачає права сільських, селищних, міських рад забороняти невизначеному колу осіб здійснювати вирубку лісу на підпорядкованій їм території.

Відповідно до статті 86 Лісового кодексу України захист лісів від незаконних рубок здійснюється у складі комплексу заходів по організації охорони і захисту лісів.

Статтею 94 Лісового кодексу України передбачено, що державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.

Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, правовий статус якої визначено у Положенні, затвердженому Указом Президента України «Про Положення про Державну екологічну інспекцію України» від 13 квітня 2011 року № 454/2011.

Відповідно до вказаного положення Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів щодо, зокрема, виконання комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, застосування пестицидів і агрохімікатів у лісовому господарстві й лісах;

Згідно з статтею 29-2 Лісового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері лісових відносин обмежує чи зупиняє (тимчасово) в установленому порядку діяльність підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо вона здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів.

Таким чином, саме до компетенції Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів віднесено питання щодо захисту лісів від незаконних рубок. При цьому, у разі встановлення таких фактів Держекоінспекція України має право обмежити чи повністю зупинити діяльність відповідних підприємств, установ та організацій, які здійснюють заготівлю лісових ресурсів (вирубку лісу) з порушенням вимог чинного законодавства.

Водночас, суд зазначає, що Лісовий кодекс України взагалі не передбачає можливості встановлення заборони на проведення будь-якої рубки лісу невизначеному колу осіб на певній території.

Також, питання безпосереднього контролю за незаконною вирубкою лісу не відноситься до компетенції сільських, селищних і міських рад, а заходи реагування, що застосовуються відповідними органами у випадку виявлення фактів незаконної рубки певним субєктом господарювання, не передбачають можливості встановлення повної заборони на вирубку лісу невизначеному колу осіб.

В своїх показах допитані судом депутати Ставчанківської сільської ради вказали, що приймаючи на сесії 29.07.2016 року, оскаржуване рішення виходили з того, ДГ «Оброшине» не погоджували з сільською радою рубку дубів, хоча на їх думку повинні були погоджувати. При огляді рубок, було виявлено, що зрубували живі дерева, а не хворі, хворі навпаки не зрубували. Вважають, що при прийняті рішення діяли в межах своїх повноважень.

Наведені покази свідків підтверджують встановлені судом обставини щодо прийняття відповідачем оскаржуваного рішення з метою зупинення господарської діяльності лісокористувачів, зокрема позивача ДГ «Оброшине».

З урахуванням викладеного у сукупності, суд погоджується з доводами позивача, що пункт 1 рішення ОСОБА_4 сільської ради № 161 від 29.07.2016 року від 28 квітня 2016 року не відповідає вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в України», Лісовому кодексу України та був прийнятий відповідачем з перевищенням наданих йому повноважень.

Щодо порушених прав позивача внаслідок встановлення оскаржуваної заборони, суд зазначає наступне :

Згідно ст. 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно ст. 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства передаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам. Право постійного користування лісами посвідчується Державним актом про право постійного користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Оброшинське» є спеціалізованим державним лісогосподарським підприємством, що діє на основі державної форми власності, підпорядковане Національній академії аграрних наук України.

Згідно статуту основним напрямом діяльності Господарства є, зокрема ефективне ведення лісового господарства та реалізації одержаної продукції від лісо водного-вибіркових робіт згідно діючих нормативних актів; лісозаготівля та надання допоміжних послуг у лісовому господарстві.

Згідно Державного акту про право постійного користування земельною ділянкою, позивач є постійним лісокористувачем, у користуванні якого є ліси та який у відповідності до ст. 19 ЛК України зобовязаний забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивною лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей.

Згідно з статтею 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі мають, зокрема, право самостійно господарювати в лісах, виключне право на заготівлю деревини. Постійні лісокористувачі зобов'язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Твердження сторони відповідача щодо внесення змін позивачем у статут з метою легалізувати діяльність рубки лісу, суд вважає необгрунтовними з огляду на те, що згідно статуту позивача ДП «ДГ «Оброшине» п.п. 2.3.5. (в редакції 2011 року) окрім викладеного напрямку діяльності «Ефективне ведення лісового господарства та реалізація одержаної продукції від лісовідводно вибіркових робіт згідно діючих нормативних актів», даний пункт щодо напрямів діяльності передбачає також «здійснення іншої господарської діяльності, відповідно до законодавства та даного Статуту; з певних видів господарської діяльності, що вимагають ліцензування та патентування, господарство одержує ліцензію та патент на визначених законодавством». Тобто, позивач як спеціалізоване державне лісогосподарське підприємство і за статутом редакції 2011 року мав право займатись лісозаготівлено, однак як слідує з тверджень представника позивача, що підтверджується листом Львівської державної лісовпорядної експедиції № 421/01-04 від 01.09.2017 року з метою впорядкування термінів, змушені були внести зазначені відповідачем зміни.

Таким чином, запровадження заборони рубок безпосередньо порушує права Державного підприємства як постійного лісокористувача щодо заготівлі деревини, в тому числі, в ході санітарних рубок та порушує право підприємства на здійснення передбаченої Статутом законної господарської діяльності.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Керуючись ст. 12, 14, 18, 159, 160, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати незаконним та скасувати п. 1. Рішення позачергової сесії УІІ демократичного скликання ОСОБА_4 сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 161 «Про заборону проведеня рубок у лісах на території ОСОБА_4 сільської ради» від 29.07.2016 року.

Стягнути з до ОСОБА_4 сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь Державного підприємства „Дослідне господарство „Оброшине інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України суму сплаченого судового збору в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім).

На постанову можна подати апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області на протязі 10 днів з моменту проголошення постанови.

СуддяОСОБА_5