Справа № 816/430/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 р.Справа № 816/430/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

представника відповідача - Гонжак К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 816/430/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2 далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Держгеокадастр у Полтавській області), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 09.02.2017 вих. № 31-16-0.2-937/2-17 в задоволенні запиту ОСОБА_2 від 06.02.2017 про надання публічної інформації; зобов'язати відповідача надати відповідь на запит на отримання публічної інформації від 06.02.2017, зареєстрований за вх. № ПІ-8/0/4-17, а саме: повідомити про вільні земельні ділянки державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову та інші цілі згідно ст.121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам) для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,10 га, для будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава, поінформувати про вільні земельні ділянки , які можуть бути надані у користування у Полтавському районі Полтавської області для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та ведення садівництва площею 0,12 га. та виготовити викопіювання з генерального плану м. Полтава земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у радіусі 2 км.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 09.02.2017 вих. № 31-16-0.2-937/2-17 в задоволенні запиту ОСОБА_2 від 06.02.2017 про надання публічної інформації.

Зобов'язано Головне управління Держеокадастру у Полтавській області надати відповідь на запит ОСОБА_2 на отримання публічної інформації від 06.02.2017, зареєстрований за вх. № ПІ-8/0/4-17, а саме: повідомити про вільні земельні ділянки державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову та інші цілі згідно ст.121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам) для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,10 га, для будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава, поінформувати про вільні земельні ділянки , які можуть бути надані у користування у Полтавському районі Полтавської області для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та ведення садівництва площею 0,12 га. та виготовити викопіювання з генерального плану м. Полтава земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у радіусі 2 км.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів пп. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, ч. 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.. 38 Закону України «Про ведення Державного земельного кадастру», що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що 06.02.2017 позивач - ОСОБА_2, звернувся з інформаційним запитом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просив надати інформацію щодо вільних земельних ділянок державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,10 га, для будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава, надати інформацію про вільні земельні ділянки у Полтавському районі Полтавської області для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та ведення садівництва площею 0,12 га. та виготовити викопіювання з генерального плану м. Полтава земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у радіусі 2 км.

У відповідь на вищевказаний запит позивач отримав відповідь ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09.02.2017 за № 31-16-0.2-937/2-17, в якій зазначено, що форми звітності з кількісного обліку земель (форми № 6-зем, 6а-зем,6б-зем,2-зем), що діяли до 01.01.2016 передбачали лише сукупний обрахунок (без виокремлення за цільовим призначенням) земель, які не надані у власність та користування. Форми адміністративної звітності з кількісного обліку земель (форми № 11-зем, 12- зем, 15- зем, 16-зем), які затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 30.12.2015 № 337, складаються державними кадастровими реєстраторами за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. На сьогодні проводяться підготовчі дії із запровадження даної звітності. Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про усі земельні ділянки, які обраховані у землях запасу та землях не наданих у власність та користування тієї чи іншої адміністративно - територіальної одиниці, в тому числі геопросторові дані за якими об'єкти землеустрою відображаються у графічному вигляді, можливе шляхом проведення суцільної інвентаризації земель адміністративно - територіальної одиниці у відповідності до статті 35 Закону України "Про землеустрій" в порядку, визначеному постановою КМУ від 23.05.2012 № 513 "Про затвердження порядку інвентаризації земель". На сьогодні внесення до Державного земельного кадастру відомостей про такі земельні ділянки відбувається переважно на підставі документації із землеустрою щодо формування окремих земельних ділянок відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України при наданні їх у власність та користування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в силу покладених на нього завдань та наданих з метою їх реалізації повноважень зобов'язане володіти інформацією про вільні земельні ділянки державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову та інші цілі згідно ст.121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), для будівництва капітального або металевого гаражу площею, про вільні земельні ділянки, які можуть бути надані у користування для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального дачного будівництва та ведення садівництва, а також відповідною документацією.

Переглянувши рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За змістом статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регламентується Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (надалі - Закон № 2939-VI), метою якого є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно ч. 1 ст. 1 цього Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п.1 ч.1 ст. 3 Закон № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 цього ж Закону).

Статтею 12 вищевказаного Закону суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації визначено: 1) запитувачів інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядників інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону та 3) структурній підрозділи або відповідальні особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Тобто, за змістом наведених статей можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Закон України «Про доступ до публічної інформації» не регулює відносин зі створення публічної інформації; предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникнення конкретних інформаційних відносин з приводу неї.

Відповідно до ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як свідчать матеріали справи, в інформаційному запиті від 06.02.2017 року позивач просив надати йому інформацію щодо вільних земельних ділянок державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) площею 0,10 га, для будівництва капітального або металевого гаражу площею 0,01 га у м. Полтава, надати інформацію про вільні земельні ділянки у Полтавському районі Полтавської області для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, для індивідуального дачного будівництва площею 0,10 га та ведення садівництва площею 0,12 га. та виготовити викопіювання з генерального плану м. Полтава земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у радіусі 2 км.

Статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Відповідно до ч. 11 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», матеріали генерального плану населеного пункту не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів генерального плану населеного пункту забезпечується шляхом його розміщення на веб-сайті органу місцевого самоврядування та у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, а також у загальнодоступному місці у приміщенні такого органу. Матеріали генерального плану населеного пункту надаються за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно із п. 37 Положення про містобудівний кадастр, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 25 травня 2011 року, інформація, яка міститься у містобудівному кадастрі, є відкритою та загальнодоступною, крім відомостей, що належать до інформації з обмеженим доступом. Захист інформації, яка міститься у містобудівному кадастрі, здійснюється відповідними суб'єктами інформаційних відносин відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 38 вказаного Положення, інформація, яка міститься у містобудівному кадастрі і не має обмеження в доступі, надається суб'єкту містобудівної діяльності за його запитом. Обмеження доступу до інформації містобудівного кадастру, що є власністю держави або представляє державну чи комерційну таємницю, встановлюється у порядку, передбаченому законодавством.

Надання суб'єктам містобудівної діяльності зазначеної інформації здійснюється безоплатно.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (надалі - Положення про Держгеокадастр), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Пунктом 7 зазначеного Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За змістом пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521 (надалі Положення про ГУ Держгеокадастру), Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Держгеокадастру та йому підпорядковане. На території Полтавської області це Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області, яке діє відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №?9 та реалізує покладені на нього повноваження згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України від 25.10.2001№?2768-III по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

У відповідності до пункту 4 вищевказаного Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:

- веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель;

- дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

- дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

- дотриманням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов'язковим здійсненням заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням;

- використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення;

- дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах та інш.

Пунктом 7 зазначеного Положення передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За змістом пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521 (надалі - Положення про ГУ Держгеокадастру), Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Держгеокадастру та йому підпорядковане.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (п. 3 Положення про ГУ Держгеокадастру).

Пунктом 4 цього ж Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема:

- здійснює заходи щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель (пп. 7 п. 4);

- здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку (пп. 9 п. 4);

- організовує виконання на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру (пп. 10 п. 4);

- розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп. 13 п. 4);

- вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин (пп. 14 п. 4);

- здійснює землеустрій, у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель (пп. 21 п. 4);

- забезпечує створення, формування і ведення регіонального та місцевого фонду документації із землеустрою (пп. 23 п. 4);

- здійснює державний нагляд у сфері землеустрою (пп. 24 п. 4);

- надає роз'яснення з питань, що належать до його компетенції (пп. 38 п. 4);

- здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю Держгеокадастру (пп. 39 п. 4);

- здійснює інші повноваження, визначені законодавством (пп. 40 п. 4) та інші

Головне управління з метою організації своєї діяльності забезпечує доступ до публічної інформації, що перебуває у його володінні (пп. 4 п. 5).

З огляду на зазначене, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в силу покладених на нього завдань та наданих з метою їх реалізації повноважень зобов'язане володіти інформацією про вільні земельні ділянки державної або комунальної власності (які не надані у користування та можуть бути використані під забудову та інші цілі згідно ст.121 Земельного кодексу України щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), для будівництва капітального або металевого гаражу площею, про вільні земельні ділянки, які можуть бути надані у користування для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального дачного будівництва та ведення садівництва, а також відповідною документацією.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є розпорядником інформації у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", на якого покладено обов'язок надавати достовірну, точну та повну інформацію.

Згідно ч. 2 ст. 22 вищевказаного Закону відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Твердження відповідача щодо неможливості надання повної та достовірної інформації на поставлені у запиті питання через непроведеннясуцільної інвентаризації земельних ділянок, а також з приводу того, що облік земель в межах населених пунктів з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, будівництва гаражів тощо не входить до повноважень головного управління, оскільки головне управління розпоряджається тільки земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходяться за межами населених пунктів, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, враховуючи наступне.

Держгеокадастр як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, є держателем Державного земельного кадастру та забезпечує його ведення та адміністрування.

У частині 1 ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" надано визначення Державного земельного кадастру як єдиної державної геоінформаційної системи відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Метою ведення Державного земельного кадастру є інформаційне забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при регулюванні земельних відносин, управління земельними ресурсами. Організації раціонального використання та охорони земель, здійсненні землеустрою, проведенні оцінки землі, формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів, справлянні плати за землю (ст. 2 ЗУ "Про Державний земельний кадастр").

Статтею 3 цього ж Закону визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: 1) обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти; 2) єдності методології ведення Державного земельного кадастру; 3) об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; 4) внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 5) відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; 6) безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; 7) документування всіх відомостей Державного земельного кадастру.

Ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру (ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про Державний земельний кадастр").

Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях (ч. 2 ст. 5 ЗУ "Про Державний земельний кадастр").

Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (із змінами та доповненнями).

Відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення (п. 10 Порядку).

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними (ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про Державний земельний кадастр") і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом (п. 12 Порядку).

Відомості Державного земельного кадастру підлягають відображенню у документах Державного земельного кадастру (п. 13 Порядку).

Пунктом 22 вищевказаного Порядку визначено перелік відомостей, які вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, відомості про землі у межах державного кордону, як відомості про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць (Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах) та за їх межами (у частині, що характеризують такі землі з урахуванням їх місцезнаходження).

За змістом пункту 12 ст. 21 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" органи державної влади (крім Верховної Ради України) та органи місцевого самоврядування у строк не пізніше п'яти робочих днів після прийняття рішень про затвердження документації із землеустрою і технічної документації з оцінки земель, яка згідно з цією статтею є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до їх компетенції засвідчені копії вказаних рішень для внесення відповідної інформації до Державного земельного кадастру.

Приймаючи до уваги, що Державний земельний кадастр є єдиною універсальною системою відомостей про усі землі, які розташовані в межах державного кордону України, то у ньому мають міститися відомості як про земельні ділянки державної власності, так і про земельні ділянки комунальної власності.

При цьому, до Державного земельного кадастру підлягають включенню в тому числі відомості стосовно земель, облік та розпорядження якими раніше діючим законодавством покладалося на інші органи (райдержадміністрації, органи Держкомзему тощо), повноваження яких в ході реформування сфери земельних відносин передано Держгеокадастру, що врегульовано перехідними положеннями ЗУ "Про Державний земельний кадастр".

Пунктом 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо він не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що розпорядник інформації, в даному випадку відповідач, за запитом на інформацію, який відповідає вимогам ст. 19 Закону України Закон № 2939-VI, зобов'язаний був або задовольнити його, надавши запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, або відмовити у задоволенні такого запиту за умови існування законних підстав, які перелічені в частині першій статті 22 Закону, або повідомити запитувача, що запит направлений належному розпоряднику.

Натомість, дослідивши зміст оскарженої відповіді відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповіді по суті поставлених питань у запиті оскаржувана відмова не містить, як не містить і мотивованої відмови у наданні запитуваної публічної інформації.

Беручи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог позивача із визначенням такого способу відновлення порушеного права позивача, як зобов'язання надати інформацію, визначену ОСОБА_2 в запиті від 06.02.2017 вх. № ПІ-8/0/4-17.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно і всебічно встановив і дослідив обставини справи, а також надав їм належну правову оцінку у розрізі наведених норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини та на підставі аналізу актів національного законодавства і відповідних постанов Уряду, якими регламентовано питання повноважень відповідача і порядку їх діяльності, норм процесуального права, дійшов до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 816/430/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2017 р.