Справа № 813/2009/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 вересня 2017 року м. Київ К/800/26834/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Львівський державний університет внутрішніх справ, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

До Вищого адміністративного суду України надійшла зазначена касаційна скарга.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 4 серпня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, а особі, яка її подала, надано строк для усунення вказаних недоліків.

У визначений строк недоліки усунуто.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у проведенні йому виплати одноразової грошової допомоги та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути його заяву щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняття рішення про призначення грошової допомоги в розмірі 206700 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він у 2001 році під час виконання службових обов'язків в результаті вибуху отримав тілесні ушкодження, а саме - опік 2,3 ступеня та був госпіталізований в опікове відділення. На початку 2016 року позивач отримав рішення МСЕК Львівської області про встановлення йому ступеню втрати працездатності 50% та ІІІ групу інвалідності, які пов`язані з виконанням службових обов'язків. У зв'язку з цим, позивач 2 лютого 2016 року звернувся до Ректора Львівського державного університету внутрішніх справ (останнього місця роботи в органах внутрішніх справ) із заявою про отримання одноразової грошової допомоги. В свою чергу, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги надіслало до Міністерства внутрішніх справ України, проте у проведенні вказаних виплат позивачу було відмовлено.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України в проведенні виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення грошової допомоги позивачу в розмірі 206700 грн.

Так, судами встановлено, що з 9 березня 1993 року по 6 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, та був звільнений через скорочення штатів.

Під час проходження служби у червні 2001 року згідно висновку по факту отримання поранення працівниками міліції Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 13 липня 2001 року з позивачем стався нещасний випадок в період проходження служби пов'язаний з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки.

Після звільнення зі служби у період з 18 січня 2016 року по 1 лютого 2016 року позивач пройшов обстеження у Львівській обласній медико-соціальній експертній комісії, за результатами якого 1 лютого 2016 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків.

У лютому 2016 року позивач звернувся до Ректора Львівського державного університету внутрішніх справ із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. В подальшому Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області висновок про призначення одноразової грошової допомоги було направлено до Міністерства внутрішніх справ України. Проте Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 5 квітня 2016 року № 15/2-1171 повернув матеріали позивачу без права на виплату одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що позивач подав всі передбачені пунктом 7 Порядку № 850 документи, в тому числі довідку до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ № 398576 від 1 лютого 2016 року, згідно якої внаслідок повторного огляду позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, яка пов'язана з виконанням службових обов'язків, виписку з акту огляду МСЕК, згідно якої йому підтверджено ІІІ групу інвалідності, отриману внаслідок поранення, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, а тому відповідачем протиправно не виплачено позивачу одноразову грошову допомогу, оскільки Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850, як про це вказує відповідач.

Крім того, суди виходили з того, що пункт 4 Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності, проте оскільки позивач вперше звертається до Львівського державного університету внутрішніх справ щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням травми пов'язаної з виконанням службових обов'язків та встановленням третьої групи інвалідності, правових підстав для відмови з боку відповідача немає. В свою чергу, відповідач не надав доказів того, що вказана допомога позивачу раніше була нарахована чи виплачувалась йому, а відповідно до довідки Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» від 9 лютого 2016 року №1390-09/121 позивач за період з 1993 року по 2015 рік до Львівської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» не звертався та страхову суму не отримував.

Міністерство внутрішніх справ України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі Міністерство внутрішніх справ України посилається на те, що відповідно до положень пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21 жовтня 2015 року № 850 проведення виплати одноразової грошової допомоги у випадках, коли після первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, зазначеним Порядком не передбачено. А тому оскільки первинний огляд МСЕК позивача з установленням відсотка втрати працездатності у розмірі 15% відбувся у 2004 році, а повторний огляд з установленням відсотка втрати працездатності у розмірі 50% - у 2016 році, що перевищує встановлений пунктом 4 Порядку № 850 термін, то законних підстав для призначення позивачу грошової допомоги у більшому розмірі немає. Таким чином, на думку відповідача, висновок Міністерства внутрішніх справ України про те, що позивач втратив право на нарахування та отримання такої допомоги на підставі пункту 4 Порядку № 850 є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідач посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково вказано про те, що пунктом 14 Порядку № 850, яким встановлено вичерпний перелік випадків коли призначення і виплата грошової допомоги не здійснюється, не стосується позивача у зв'язку з чим він має право на таку допомогу. В свою чергу, відповідач вважає, що цим пунктом визначено випадки коли одноразова грошова допомога не виплачується особам, які фактично мають право на таку виплату, але таке право вони отримали внаслідок певних порушень, проте позивачу відмовлено на підставі пункту 4 Порядку № 850, оскільки в нього взагалі відсутнє таке право у зв'язку із спливом дворічного терміну між первинним та повторним медичним оглядом, який став підставою для встановлення відсотка втрати працездатності у розмірі 50%, а також ІІІ групи інвалідності.

Проте із вказаними доводами Міністерства внутрішніх справ України погодитись не можна з огляду на те, що згідно пункту 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21 жовтня 2015 року № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В свою чергу, Закон України «Про міліцію» не встановлює обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, яка передбачена пунктом 4 Порядку №850, а тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що положення вказаного пункту не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності, є правильним та обґрунтованим.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Львівський державний університет внутрішніх справ, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець