Справа № П/811/709/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2017 рокусправа № П/811/709/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кропивницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року в адміністративній справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кропивницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги,-

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 у червні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати винесені Кропивницькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області: податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.05.2016; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 18.05.2016; рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску № НОМЕР_3 від 01.04.2016; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000013102 від 01.04.2016.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Кропивницькою ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області у період з 04.03.2016 по 25.03.2016 було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складено Акт № 236/11-23-13-02/430901716 від 01.04.2016.

На підставі висновків акту відповідачем 18 травня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 714772,07 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 357386,04 грн. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн.

Також відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-000013102 від 01.04.016, згідно з якою сума боргу ФОП ОСОБА_1 складає 178584,85 грн., та рішення № НОМЕР_3 від 01.04.2016, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 26710,41 грн. у звязку з донарахуванням єдиного внеску.

Підставою для прийняття спірних рішень стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими за результатами перевірки правильності визначення витрат встановлено, що господарські правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Гайда-Транс», ТОВ «Каарон-Сервіс» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, первинні документи не мають юридичної сили, оскільки діяльність контрагентів-постачальників була спрямована на надання податкових вигод.

Крім того, податковий орган зазначив, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно до складу витрат за 2013-2015 роки віднесено вартість витрат на оренду приміщення.

Також в ході перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат за період, що перевірявся, вартість придбаного дизпалива, проте на вимогу контролюючого органу платником податків не було надано подорожніх листів, в наданих актах виконаних робіт не зазначено виражена в кілометрах відстань пробігу автотранспортного засобу, на підставі якого проводить списання дизельного палива.

Податковий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, що враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, на загальну суму 3972600,25 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваних рішень, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Гайда-Транс», ТОВ «Каарон-Сервіс» було укладено договори купівлі-продажу запчастин № 01/07 від 01.07.2013 та № 1504 від 20.04.2015 відповідно.

На виконання вказаних договорів були виписані видаткові та податкові накладні, рахунки-фактури, а також проведено оплату товару (наданих послуг), що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача підтверджується актами списання ТМЦ.

Колегія суддів встановила, що вказані первинні документи складені відповідно до вимог чинного законодавства, що також не спростовується апелянтом.

Вищезазначені договори не було визнано недійсними в судовому порядку.

Єдиною підставою для висновків податкового органу щодо нереальності вказаних договорів стало отримання податкової інформації з актів перевірок контрагентів позивача, згідно з якими контролюючими органами встановлено відсутність обєктів оподаткування та неможливість реального здійснення операцій.

Проте суд зазначає, що неналежне виконання податкових зобовязань контрагентами позивача тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сум витрат до витрат, що враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні підтвердження здійснення господарських операцій.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції при розгляді справи, податкові повідомлення-рішення відносно ТОВ «Гайда-Транс», ТОВ «Каарон-Сервіс» на підставі Актів перевірок (використана податкова інформація), не приймалися, що взагалі виключає можливість використання вказаної інформації в силу приписів пункту 86.7статті 86 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними Законом України № 655-VIII від 17.07.2015).

Також судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди з ДП «КСУ № 411 «ПАТ Дніпроелектромонтаж», згідно з яким позивачу передано у користування частину нежитлового приміщення та офіс, за умовами якого орендар за користування електроенергією та комунальні платежі (теплопостачання, водопостачання та водостоки) проводе розрахунки безпосередньо з орендодавцем на підставі лічильників та предявлених рахунків.

Податковий орган зазначив, що платником податків вартість комунальних платежів неправомірно віднесена до складу витрат, повязаних з наданням послуг вантажних перевезень, оскільки за податковою адресою господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 зареєстровано, у тому числі, два підприємства: ТОВ «СБС» (засновник та керівник ОСОБА_1П.) та ТОВ «Гайдатранс» (засновник та керівник ОСОБА_1П.), а тому можливість поділу сум витрат зі сплати комунальних платежів, які безпосередньо повязані з отриманням доходу від здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, відсутня, а тому останнім завищено суму витрат на 11660,19 грн.

Проте суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості таких висновків, адже відповідно до листа ДП «КСУ № 411 «ПАТ Дніпроелектромонтаж», ТОВ «Гайдатранс» орендувало склад загальною площею 36 кв. м, тоді як ФОП ОСОБА_1 було передано в оренду складське приміщення площею 72 кв.м та офіс 28 кв.м. Крім того, умовами договору оренди, укладеного з ТОВ «Гайдатранс», сплата останнім комунальних платежів не передбачалася.

Спростовуючи висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат у звязку з придбанням дизельного палива, оскільки до перевірки не надано подорожні листи, а в наданих актах виконаних робіт та наданих послуг по перевезенню вантажів зазначено лише пункт навантаження та розвантаження, проте не виражена в кілометрах відстань пробігу автотранспортного засобу, на підставі якого проводиться списання дизельного палива, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи містяться подорожні листи, які повністю заповнені та місять відомості щодо маршруту, показники спідометра, пройденого кілометражу, виданого та використаного дизельного палива, а також його залишку.

Вказані подорожні листи містять всі обовязкові реквізити, при цьому податковим органом не надано жодних беззаперечних доказів ненадання платником податків вказаних первинних документів до перевірки, натомість останній стверджує про їх наявність та вільний доступ до них податкового органу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати ФОП ОСОБА_1 сформовані відповідно до п. 177.4 ПК України, безпосередньо повязані з отриманням доходів та господарською діяльністю, а тому позивачем правомірно їх включено до витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, що свідчить про протиправність податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 18.05.2016 та № НОМЕР_2 від 18.05.2016.

Стосовно донарахування податковим органом позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску та застосування штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Статтею 7 Закону передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З огляду на те, що підставою для нарахування відповідачем сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій стали висновки податкового органу щодо заниження ФОП ОСОБА_1 сум доходу по господарським операціям з реалізації власних послуг з гальванічного покриття деталей, які спростовані під час розгляду адміністративної справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-000013102 від 01.04.2016 та рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_3 від 01.04.2016 є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Кропивницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2017 року в адміністративній справі № П/811/709/16 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 25 вересня 2017 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова