Справа № 466/2943/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8019/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Дідик Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Личаківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 16.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

26.04.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача - Личаківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Львова та просила:

- визнати неправомірними дії Личаківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо відмови їй у здійсненні нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

- зобовязати Личаківське обєднане Управління Пенсійного фонду України м. Львова провести їй нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до п.7-1Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Личаківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Львова в її користь судовий збір у розмірі 640 грн..

В обґрунтування вимог зазначала, що на момент призначення пенсії її загальний стаж роботи становив 42 роки 1 день, з яких більше 30 років (42 роки 1 день) стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж»статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Звернувшись із заявою про нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідач відмовив їй у нарахуванні та виплаті вказаної одноразової грошової допомоги.

Вважає таку відмову відповідача неправомірною, оскільки її робота у період з 02.08.1977 року по 30.08.1987 року вихователем дошкільної групи колгоспу «Заповіт Леніна» є прирівняною до роботи в державних і комунальних закладів дошкільної освіти, а відтак стаж її роботи за період з 02.08.1977 року по 30.08.1987 року безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 16.06.2017 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Личаківського обєднаногоУправління Пенсійного фонду України м. Львова щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Зобовязано Личаківське обєднане Управління Пенсійного фонду України м. Львова провести ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Личаківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Львова в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Личаківським обєднаним Управлінням Пенсійного фонду України м. Львова подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не має підстав для призначення одноразової допомоги позивачу, оскільки стаж за вислугу років у закладах державної або комунальної форми власності з 01.09.1987 року по 31.08.2016 року становить 29 років при необхідному 30 років.

В судове засідання сторони не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 23 липня 2016 року перебуває на обліку в Личаківському обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України м. Львова як отримувач пенсії за віком, її загальний стаж роботи становить 42 роки 1 день.

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Листом №10/С-12/Шв від 19.04.2017 року Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова відмовило їй у нарахуванні та виплаті вказаної одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування відмови Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова зазначає, що у період з 02.08.1977 по 31.08.1987 роки ОСОБА_1 працювала у колгоспі. Проте оскільки колгоспи мали колективну форму власності і не належали до закладів і установ державної або комунальної форми власності, підстав для зарахування періоду роботи у колгоспі до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону, немає.

Вважаючи відмову відповідача неправомірною, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що робота позивача у період з 02.08.1977 року по 30.08.1987 року вихователем дошкільної групи колгоспу «Заповіт Леніна» є прирівняною до роботи в державних і комунальних закладів дошкільної освіти, оскільки в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, тому вказаний період роботи позивача прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що стаж роботи позивача за період з 02.08.1977 року по 30.08.1987 року безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою KM України від 23.11.2011 р. № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, в тому числі, переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Порядок № 909).

До вказаного Порядку № 909 входять посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини 4 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

В силу пункту 1 статті 39 Закону України «Про позашкільну освіту» зазначено перелік позашкільних закладів, на які поширюється дія даного Закону.

Статтею 29 Закону України «Про освіту» передбачено, що в структуру освіти входить дошкільна освіта.

Згідно з статті 5 Закону України «Про дошкільну освіту» систему дошкільної освіти становлять дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Як встановлено судом першої інстанції згідно із записами трудової книжки позивач з 02.08.1977р. прийнята на роботу вихователем дошкільної групи в колгосп «Заповіт Леніна»;

- з 31.08.1987 року - переведена з посади вихователя підготовчої до школи групи на посаду вихователя групи продовженого дня Повітнянської в/ш;

- з 03.01.1991 року - звільнена з посади вихователя групи продовженого дня та вчителя української мови і літератури Повітнянської неповної середньої школи Городоцького району Львівської області;

- з 04.01.1991 року - призначена на посаду вчителя української мови і літератури Львівської СШ № 30, де працює по теперішній час.

Як вбачається з заперечення на позовну заяву та апеляційної скарги підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV є не зарахування Управлінням періоду роботи позивача з 02.08.1977 року по 31.08.1987 року вихователем дошкільної групи колгоспу «Заповіт Леніна». Відповідач вважає, що в оспорюваний період колгоспи мали колективну форму власності і не належали до закладів і установ державної або комунальної форми власності.

Слід зазначити, що згідно вимог статтей 16, 18 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 28.06.1974 року, що діяв на час роботи позивача у вказаний період, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сімї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади. Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.

Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських ОСОБА_2 народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

Таким чином, на період роботи позивача з 20.04.1978 року по 31.08.1987 року в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.

В період з 02.08.1977 року по 19.04.1978 року діяла Конституція УРСР від 30.01.1937 року, якою також визнавались дві форми власності: соціалістична та особиста.

Колегія суддів погоджується і висновком суду першої інстанції, що в оспорюваний період колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої, тому вказаний період роботи позивача прирівнюється до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Окрім того позивач з 31.08.1987 року була переведена з посади вихователя підготовчої до школи групи на посаду вихователя групи продовженого дня Повітнянської в/ш, тобто переведена з посади вихователя підготовчої до школи групи на посаду вихователя групи продовженого дня Повітнянської в/ш, відтак суд першої інстанції вірно зазначив, що робота позивачки у період з 02.08.1977 року по 30.08.1987 року вихователем дошкільної групи колгоспу «Заповіт Леніна» є тотожною її роботі вихователя групи продовженого дня Повітнянської в/ш та відповідно є прирівняною до роботи в державних і комунальних закладів дошкільної освіти.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача за період з 02.08.1977 року по 31.08.1987 року безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Вказаний висновок також ґрунтується на положеннях Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішенні Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права не допускається.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що стаж позивача, що дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є достатнім, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Личаківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Львова залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 16.06.2017 року у справі № 466/2943/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_2
Повний текст судового рішення

виготовлено 25.09.2017 року.