Справа № 613/1608/16-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 р.Справа № 613/1608/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу та на постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 15.06.2017р. по справі № 613/1608/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача по відмові у нарахуванні і виплаті пенсії у підвищеному розмірі та зобов'язати УПФ здійснити нарахування та виплату йому пенсії у підвищеному розмірі - з 01.09.2015 року на 13% та з 01.05.2016 року на 6%.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 15 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 01.09.2015 року по 29.05.2016 року залишено без розгляду.

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 15 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодився з ухвалою та постановою суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить ухвалу та постанову скасувати , прийняти нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обгрунтування посилається на те, що Законом України №704 від 17.09.2015 року збільшено розмір пенсії на 13% з 01.09.2015 року, вказаний закон не містить будь-яких виключень, тому вважає, що таке підвищення розповсюджуються на всі категорії пенсіонерів. Незважаючи на це відповідач відмовив йому у підвищенні пенсії, що на думку позивача є дискримінацією та порушує його конституційні права. Також зазначає, що у зв'язку зі зміною прожиткового мінімуму з 01.09.2015 року та з 01.05.2016 року органи пенсійного фонду повинні здійснювати перерахунок пенсії пенсіонерам, які отримують пенсійні виплати, складові яких розраховуються з урахуванням цього показника, однак відповідачем не забезпечено виконання вимог Конституції та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши ухвалу та постанову суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду за період з 01.09.2015 року по 29.05.2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлені вимоги із пропуском шестимісячного строку для звернення до суду за захистом порушених прав. Позивачем не зазначено поважної причини пропуску строку для звернення до суду та заявлені ним вимоги виходять за межі строку звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з висновком с першої інстанції щодо залишення без розгляду позову за період з 01.09.2015 року по 29.05.2016 року , виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правовихвідносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але така позовна заява може бути залишена без розгляду на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Пунктом 1 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач в позовній заяві просить визнати протиправними дії відповідача по відмові у нарахуванні і виплаті пенсії у підвищеному розмірі та зобов'язати УПФ здійснити нарахування та виплату йому пенсії у підвищеному розмірі - з 01.09.2015 року на 13% та з 01.05.2016 року на 6%..

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Позивач отримував пенсію щомісячно, отже про розмір отриманої пенсії йому було відомо кожного місяця, а також було відомо про нарахування відповідних сум пенсій в розмірі, встановленому судовим рішенням.

Адміністративний позов подано до суду 30.11.2016 року.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 30.05.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення особою відповідних дій.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що строки впливають на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків. Строки - засіб впорядкування суспільних відносин, без якого неможливо уявити діяльність публічної адміністрації, нормативного акта, якою б юридичною силою він не був наділений.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Позивач взагалі не вказує про причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Ні судом першої інстанції ні судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які би свідчили про поважність пропущення строку звернення до суду з даним позовом та наявність правових підстав для поновлення строку звернення з даними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України).

У справі Bellet v. Fгаnсе суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд відзначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач не навів суду жодних причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду з вимогами за період з 01.09.2015 року по 29.05.2016 року.

З урахуванням обставин справи та приписів чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення без розгляду позову в частині вимог за період з 01.09.2015 року по 29.05.2016 року у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнати протиправними дії відповідача по відмові у нарахуванні і виплаті пенсії у підвищеному розмірі та зобов'язати УПФ здійснити нарахування та виплату йому пенсії у підвищеному розмірі 6% починаючи з 30.05.2016р., виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію з 01.06.1991 року за віком при неповному пільговому стажі за списком № 1 (зі зниженням пенсійного віку) відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Загальний стаж роботи становить 39 років 10 місяців 20 днів.

Коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35-0,63225.

Для розрахунку пенсії врахований заробіток за період з 01.01.1986 року по 31.12.1990 р. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,62961, відповідно заробітна плата для розрахунку пенсії 1952,13 грн.

Розпорядження УПФ в Богодухівському районі свідчить , що з 01.05.2016 року позивачеві проведено перерахунок пенсії після збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, однак, враховуючи, що до складу пенсії позивача входить фіксована індексація, розмір якої зменшується на розмір підвищення пенсії у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму, остаточний розмір пенсії не змінився і сума до виплати продовжила складати 1717,42 грн. Такий розмір пенсії є більшим ніж встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність у 2016 році.

Аналогічний перерахунок проводився і після збільшення розміру прожиткового мінімуму в травні 2017 року, що підтверджується розпорядженням УПФ (а.с. 68).

Відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено мінімальний розмір пенсії за віком, який, за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1282-ХІІ, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (в редакції закону з 01.01.2016 року - 103 відсотка). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постанови КМУ №1078 від 17.07.2003 року у межах прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, індексуються пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат), щомісячне довічне грошове утримання, що виплачуються замість пенсії, щомісячна грошова сума, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим), щомісячна страхова виплата особам, які перебували на утриманні потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону № 1282-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом від 28.12.2014 року № 76-VIII, редакція діє з 01.01.2015 року), проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

З метою реалізації вказаного Закону Кабінетом Міністрів України постановою від 17.03.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку).

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що реалізація права на проведення індексації доходів населення поставлена в залежність від фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний Бюджет України на 2015 рік» встановлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік, а норми і положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Конституцією України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім цього, п. 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі, коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення.

Отже, проведення індексації наростаючим підсумком та виплата фактично нарахованих сум проводиться виключно у межах бюджетних асигнувань на вказані цілі, встановлених Кабінетом Міністрів України. Діючі на сьогоднішній час обмеження на проведення нарахування та виплату індексації мають застосовуватися управлінням у чіткій відповідності із розмірами бюджетних асигнувань, оскільки такі норми є чинними та не скасовані в установленому законом порядку.

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01.05.2016 збільшений розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - до 1130 грн.

Отже, з 1 травня 2016 року у зв'язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність, пенсії, а також надбавки і підвищення до них, розміри яких визначаються від прожиткового мінімуму, підлягають перерахунку, який здійснюється органами Пенсійного фонду. Такий перерахунок здійснюється автоматично та не потребує додаткових звернень пенсіонерів із відповідними заявами.

Матеріали справи свідчать , що після підвищення розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, позивачеві здійснювався відповідний перерахунок пенсії з урахуванням зросту цього показника, тому суд першої інстанції дійшов висновку , що підстави для проведення повторного перерахунку пенсії у відповідача відсутні.

Позивач посилається як в позові так і в апеляційній скарзі на те , що не проведення такого перерахунку пенсії звужує його права і свободи.

Колегія суддів звертає увагу на те , що аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод», Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого рішення від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 ( справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання ) констатував: «Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні "показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами і свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики .

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005 роз'яснив своє розуміння словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч.3 ст. 22 Конституції України. Так, Конституційний Суд України вважає, що «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя ). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». При цьому Конституційний Суд України зазначив, що «загальновизнаним є правили, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена». Конституційний Суд України вважає, що визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

При цьому , в даному випадку жодним нормативним актом права позивача не звужувались, розмір отримуваної ним пенсії не зменшувався, жодні надбавки чи доплати не скасовувались.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з наведеного вище є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали та постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198,199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу та на постанову Богодухівського районного суду Харківської області від 15.06.2017р. по справі № 613/1608/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2017 р.