Справа № 2029/2-а-2419/11
Суддя: Глібко О. В.
Дата ухвалення: 2011-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2029/2-а-2419/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2011 року

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Глібко О.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання здійснити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, в якому просив визнати діяльність відповідача незаконною та зобов'язати управління пенсійного фонду України Орджонікідзевському районі м. Харкова провести з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року та в подальшому перерахунок та виплату йому заборгованості з державної пенсії в мінімальному об'ємі у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та з додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно з законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком та після здійснення відповідного перерахунку та виплати належних позивачу пенсійних виплат у необхідних розмірах призначити до виплати позивачу у законодавчо встановлених розмірах державну пенсію в мінімальному об'ємі у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що відповідач всупереч діючому законодавству здійснює виплату основної та додаткової пенсій в розмірах, які не відповідають вимогам Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Він також неодноразово звертався до відповідача з заявами про перерахунок пенсії, але відповідач відмовив йому в перерахунку.

Суд розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, що підтверджується копією посвідчення , є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується копією вкладки до посвідчення , а також є інвалідом 3-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК .

Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Орджонікідзевського району м. Харкова, отримує пенсію як інвалід 3-ї групи, оскільки інвалідність настала внаслідок ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З довідки управління Пенсійного фонду України Орджонікідзевського району м. Харкова вбачається, що позивачу нараховується та виплачується державна пенсія та додаткова пенсія у меншому розмірі ніж встановлено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по 3-й групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам 3 групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Положення даних норм співпадає з приписом п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого Постановою КМУ від 30. 10.1997 року №523.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до вимог ч. З ст. 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомог , що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчій від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

За змістом абзацу третього ст. 1 вказаного Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд приходить до висновку, що визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомог.

Тобто, суд зазначає, що мінімальний розмір пенси за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправкою величиною, від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначених до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вишу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року та №654 від 16.07.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

При цьому враховується, що частини третю і четверту статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було замінено чотирма частинами нового змісту, згідно із Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VI, щодо нового розміру пенсій для інвалідів з числа осіб постраждалих 1 категорії.

Проте, вищезазначені зміни, внесені підпунктом 15 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч .2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, протягом періоду часу з 1.01.2008 року до 22.05.2008 року діяла нова редакція ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що зумовлює відсутність підстав для визнання неправомірними дій відповідача по виплаті позивачу пенсії у розміру нижчому, ніж 6 мінімальних пенсій за віком.

Крім того, позивач просить застосувати до вищевказаних правовідносин вимоги Закону України Про використання ядерної енергії та радіаційну небезпекута ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" дійшов висновку, і вважає, що строк звернення до адміністративного суду ним не пропущено.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3.7. Розділу XII Прикінцеві положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів", який набув чинності 30.07.2010 року було внесено зміни до КАС України, зокрема у ст.ст. 99, 100 зазначеного Кодексу.

Так, відповідно до частини другої статті 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, зазначеним законом строк звернення з позовом до адміністративного суду було скорочено до шести місяців. Разом з тим суд вважає, що перебіг шестимісячного строку розпочався з 30.07.2010 року, оскільки до цієї дати для звернення до суду з позовом було встановлено один рік, а позивач не був обізнаний та не міг очікувати його скорочення.

Суд, виходячи з наведеного, вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.99 КАС України, яка діяла до 30.07.2010 року, виходячи з принципу юридичної визначеності та на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 року по справі Мельник проти України(заява №23436/03).

Так, згідно ст.99 КАС України визначаються строки звернення до

адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи

інтересів.

При цьому, законодавцем змінено приписи щодо правових наслідків пропуску строку звернення до суду. Чинними положеннями частини першої статті 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Предметом позовних вимог по даній справі є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу пенсії у належному розмірі, зобов'язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивачу та провести виплати за період з 01.01.2004 року, а отже, предметом позову є дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з здійсненням соціальних виплат, які є регулярними та суду необхідно в силу вимог ст.ст. 99, 100 КАС України встановити факт звернення до суду з відповідним позовом у межах строків встановлених зазначеним Кодексом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 14.02.2011 року, а отже, враховуючи вищевикладене, розгляду підлягають позовні вимоги, що стосуються лише періоду, який починається з 14.02.2011 року.

Щодо решти позовних вимог, то вони в силу приписів статті 100 КАС України повинні бути залишені без розгляду.

При цьому, суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що строк звернення до адміністративного суду позивачем не пропущено в силу ч.І ст. 76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" та ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" дійшов висновку, що строк звернення до адміністративного суду позивачем не пропущено.

Так, відповідно до ч.І ст. 76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.

Як вбачається зі змісту зазначеної статті, вона не може бути застосована в даному випадку, оскільки предметом позовних вимог є зобов'язання провести перерахунок пенсії позивача, а не відшкодування ядерної шкоди, заподіяної його життю і здоров'ю.

З тих же підстав не може бути застосована ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки вона передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Проте, як зазначалося вище, позивач просить зобов'язати відповідача провести перерахунок його пенсії, а отже, відповідні суми не були нараховані, а тому суд вважає, що зазначена норма не регулює відповідних правовідносин.

При цьому, суд зазначає, що, оскільки позивач отримує пенсію щомісячно, то він відповідно був обізнаний у її розмірах та повинен був знати про порушення його права на отримання пенсії у розмірі, встановленому Законом.

Таким чином, відповідач протягом часу з 14.02.2010 року та по день постановлення судового рішення діяв всупереч вимогам ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення та виплати позивачу пенсії, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та ст.50 Закону України„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. При цьому, суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги по час постановлення судом рішення. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом

Відповідно до ст.34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

З системного аналізу положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вбачається, що перерахунок пенсії - це зміна раніше визначеного розміру пенсії конкретної особи, що зумовлено настанням певних обставин. Такими обставинами може бути зміна групи інвалідності, зміна величини середньомісячної заробітної плати штатного працівника, збільшення розміру прожиткового мінімуму, зростання мінімальної заробітної плати (ч.І ст. 35, ч.З ст. 42, ч.5 ст. 48 Закону №1058-ІУ, ч.ч.І, 2 ст. 67 Закону № 796-ХП) та інш. Безумовно, підставою для проведення перерахунку пенсії є і зміни законодавства (які не скасовують та не зменшують обсяг прав особи) або відповідне рішення суду, що набрало законної сили, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано провести перерахунок пенсії конкретної особи.

Отже, суд вважає, що після проведення перерахунку пенсії конкретній особі на підставі рішення суду про зобов'язання вчинити такі дії її розмір може бути змінено та внесено відповідні зміни до персональної облікової картки застрахованої особи лише у зв'язку з настанням відповідних обставин, вказаних вище, а тому зазначення в постанові суду кінцевої дати періоду, за який необхідно провести перерахунок пенсії, без настання таких обставин суперечило б діючому законодавству. При цьому, проведення зворотнього перерахунку в бік зменшення та внесення відповідних змін до персональної облікової картки особи за відсутності вищезазначених обставин, так само, як і не проведення відповідного перерахунку у зв'язку із збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є свідомим порушенням діючого законодавства.

Разом з тим, з аналізу положень ч.ч. 1, 2 ст. 2, п.п. 1, 6 ч.І ст. З, ч.2 ст. 4, ч. 1 ст. 6 КАС України вбачається, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Щодо задоволення позовних вимог позивачеві на майбутнє. На час ухвалення постанови ухвалення постанови суд не має підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому законні права та інтереси позивача. Крім того, між сторонами відсутній спір у цих правовідносинах.

Таким чином не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачеві на майбутнє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст.50,п.4ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиу розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, визначених ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняз 14.02.2010 року та по 04.04.2011 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії 3-ї групи інвалідності відповідно до ст.50,п.4ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиу розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхуванняз 14.02.1020 року по 04.02.2011 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: