Справа № 806/2950/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"27" вересня 2017 р. Справа № 806/2950/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "31" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров'я про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання розглянути скарги, відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства охорони здоров'я України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання розглянути скарги від 16.10.2016 року та 29.04.2016 року, стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.

Заявою від 03.01.2017 року позивач збільшив свої позовні вимог в частині зобов'язання відповідача розглянути його скарги від 13.07.2016 року та від 05.11.2016 року щодо недоліків в роботі медичних закладів та їх керівників м. Житомира, області та в роботі центрального апарату Міністерства охорони здоров'я України.

Заявою від 09.02.2017 року позивач збільшив свої позовні вимог в частині зобов'язання відповідача розглянути його скарги від 21.09.2016 року та від 23.11.2016 року щодо недоліків в роботі медичних закладів та їх керівників м.Житомира, області та в роботі центрального апарату Міністерства охорони здоров'я України.

Заявою від 20.02.2017 року позивач збільшив свої позовні вимог в частині зобов'язання відповідача вирішити питання з направлення на лікування за кордон, а також щодо зобов'язання провести переатестацію і відсторонення лікарів нейрохірургічного відділення Комунальної установи "Обласна клінічна лікарня ім. Ф.О. Горбачевського" ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від лікарської практики на час проведення кримінального провадження.

Позовна заява обґрунтована тим, що в 2015 році позивач звертався зі скаргами на дії лікарів до народного депутата Веселової Н.В., яка була спрямована для розгляду до відповідача з вимогою створення відповідної комісії. В подальшому, 13.07.2016 року позивач в черговий раз звернувся до відповідача із скаргою на дії лікарів, яка знову була направлена для розгляду до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА. Оскільки, подані позивачем у 2016 році скарги відповідачем не було розглянуто, він звернувся до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року закрито провадження в частині позовних вимог щодо відсторонення лікарів нейрохірургічного відділення Комунальної установи "Обласна клінічна лікарня ім. Ф.О. Горбачевського" ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від лікарської практики на час проведення кримінального провадження як таке, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_3 від 29.04.2016 року.

Зобов'язано Міністерство охорони здоров'я України у встановленому порядку розглянути скаргу ОСОБА_3 від 29.04.2016 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову у частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.07.2016 року лікарями-нейрохірургами Житомирської обласної лікарні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 була проведена операція позивачу, яку він вважає неякісною, що стало підставою для його звернень до Міністерства охорони здоров'я 16.10.2016 року, 21.09.2016 року, 05.11.2016 року з вимогою щодо створення міністерської комісії для розгляду щодо належного проведення його лікування, переатестації вказаних лікарів та відсторонення їх від лікарської практики на час проведення кримінального розслідування.

ОСОБА_3 пояснив, що залишилися без належного розгляду його звернення від 29.04.2016 року та від 23.11.2016 року щодо недоліків в роботі відповідача, Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА та лікарів. Такі дії та бездіяльність відповідача нанесли серйозну шкоду його здоров'ю, честі та гідності у зв'язку з чим для захисту своїх справ звернувся до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство охорони здоров'я допустило протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_3 від 29.04.2016 року, оскільки вона залишилася без належного розгляду, що порушило права позивача та вимоги ст. 19 Закону України "Про звернення громадян". Щодо інших скарг ОСОБА_3 то вони повно, правомірно та належним чином розглянуті Міністерством охорони здоров'я, відповідно до вимог чинного законодавства. Вимога про відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю в розмірі 1000000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивач ні в позовній заяві ні в своїх поясненнях в судовому засіданні не зазначив в чому полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, спірні взаємовідносини, що виникли між сторонами щодо реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, регулюються правовими нормами Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 N393/96-ВР (далі - Закон N393), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Як визначено в статті 3 вказаного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В силу вимог частини 1 ст. 5 Закону N393 звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Суд вірно вказав, що особливості розгляду звернень громадян у Міністерстві охорони здоров'я України, в тому числі щодо забезпечення особистого прийому громадян, регламентовано Наказом цього ж Міністерства від 09.04.2014р. N 253 "Про організацію виконання Закону України "Про звернення громадян" у Міністерстві охорони здоров'я України".

Як встановлено судом першої інстанції в судовому ОСОБА_3 одночасно 29.04.2016 року звернувся до Міністерства охорони здоров'я України та на урядову гарячу лінію із скаргою:

- на дії керівника Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА щодо неправомірного створення комісії для розгляду його численних звернень і ненадання йому копії протоколу засідання цієї комісії;

- про невжиття заходів на його численні звернення щодо невідповідності займаній посаді керівника Житомирського міського управління охорони здоров'я;

- порушення його права на особистий прийом у Міністерстві охорони здоров'я України (а.с.18-19).

На вказані звернення ОСОБА_3 відповідачем були надані письмові відповіді відповідно від 23.05.2016 року та від 24.05.2016 року (а.с.43-46).

Згідно статті 19 Закону N 393 органи державної влади, в тому числі відповідач, і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, зокрема, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції вірно вказав, що всупереч вказаним вимогам Закону N 393 жодне питання, зазначене позивачем в скаргах від 29.04.2016 року, залишилося без належного розгляду.

Так, в досліджених судом листах відповідача від 23.05.2016 року та від 24.05.2016 року не зазначено щодо правомірності чи неправомірності створення Управлінням охорони здоров'я Житомирської ОДА комісії для розгляду численних звернень позивача, в тому числі щодо дотримання строків для створення такої комісії, і надання чи ненадання йому копії протоколу засідання цієї комісії.

При цьому, взагалі залишилося без жодного реагування вказане звернення позивача в частині невжиття заходів на його численні звернення щодо невідповідності займаній посаді керівника Житомирського міського управління охорони здоров'я. В цій частині позивачу не надано жодних роз'яснень.

Основні вимоги до організації та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві охорони здоров'я України регламентовані правовими нормами Порядку особистого прийому громадян у Міністерстві охорони здоров'я України, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України 09 квітня 2014 року N 253.

Згідно п.2 цього Порядку особистий прийом громадян здійснюється з метою реалізації громадянами конституційного права на звернення та з метою сприяння у вирішенні проблемних питань, з якими звертаються громадяни до МОЗ України, відповідно до чинного законодавства. Всупереч вказаним вимогам Порядку та ст.22 Закону N 393 питання щодо забезпечення особистого прийому позивача 05.10.2015 року, що також були зазначені в скарзі від 29.04.2016року, також залишилися без розгляду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд першої інстанції вірно зазначив, що вказані тотожні скарги позивача від 29.04.2016 року до Міністерства охорони здоров'я України та на урядову гарячу лінію залишилися без належного розгляду, що свідчить про протиправну бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України та про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_3 13.07.2016 року звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою на дії головного лікаря та лікарів Житомирської міської лікарні (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10). Вказане звернення не містило жодних скарг на дії (бездіяльність Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА (а.с47-49). Вказане звернення позивача листом Медичного департаменту МОЗ України від 19.07.2016року за №3.49-Б-8266/7716-зв було направлено для розгляду до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА (а.с.50).

В силу вимог ч. 2 ст. 7 Закону N 393 якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами звернення, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

В розумінні ст.15 цього ж Закону та підпункту 17 п.6 Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 р. N 887, Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА наділено повноваженням щодо розгляду в установленому законодавством порядку звернень громадян на дії медичних працівників міста Житомира.

Відтак, суд вірно вказав, що звернення позивача на урядову гарячу лінію від 13.07.2016 року на дії головного лікаря та лікарів Житомирської міської лікарні правомірно передано на розгляд до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА, а тому позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Правомірність, повнота і об'єктивність розгляду вказаного звернення безпосередньо Управлінням охорони здоров'я Житомирської ОДА не досліджувалася в судовому засіданні, так як не є предметом судового розгляду в даній адміністративній справі.

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_3 також звертався до відповідача із скаргами від 21.09.2016 року, від 16.10.2016 року та від 05.11.2016року щодо неякісного проведення йому (позивачу) 27.07.2016 року операції лікарями-нейрохірургами Житомирської обласної лікарні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та щодо комісійного обстеження та направлення позивача на лікування і реабілітацію в закордонну клініку (а.с.7-8,17, 51-52).

Механізм, порядок та підстави направлення громадян на лікування за кордон визначений правовими нормами Положення про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №991 від 08.12.1995 та наказом Міністерства охорони здоров'я № 307 від 06.06.2008. Зокрема, п.1 даного Положення прямо передбачено, що питання направлення громадян на лікування за кордон порушують обласні, центральні районні (міські) лікарні, які надсилають до МОЗ Автономної Республіки Крим, управлінь (відділів) охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій детальний витяг з історії хвороби, надрукований у двох примірниках, обґрунтування доцільності лікування за кордоном, а також довідки про склад сім'ї хворого. Зазначені органи охорони здоров'я у разі визнання ними необхідності такого лікування надсилають ці документи МОЗ України або видають їх хворому (чи за його дорученням - іншій особі) для подання цьому Міністерству.

Таким чином щодо направлення пацієнта для лікування за кордон ініціюється лікувальними закладами, а не МОЗ України. Тому, з метою дотримання відповідних процедур для вирішення поставленого у зверненнях позивача питань, дані звернення були спрямовані до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА, яким доручено розглянути заяву ОСОБА_3

Про прийняті рішення Міністерством охорони здоров'я позивача було письмово повідомлено в листах від 27.10.2016 року, від 07.11.2016 року та одночасно доручено Департаменту охорони здоров'я забезпечити проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги позивачу, в тому числі проведення йому 27.07.2016 року хірургічного лікування (а.с.53-54,56,).

Про результати комісійного розгляду скарги позивача щодо якості наданого йому хірургічного лікування в нейрохірургічному відділенні Комунальної установи Житомирської обласної ради "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського" ОСОБА_3 надані відповіді від 04.11.2016 року, від 21.11.2016 року та від 06.12.2016 року (а.с.24-26,57,122).

Суд зауважує, що правомірність та повнота розгляду вказаних звернень безпосередньо Управлінням охорони здоров'я Житомирської ОДА та Комунальною установою Житомирської обласної ради "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського" в судовому засіданні не досліджувалися, так як не є предметом судового розгляду в даній адміністративній справі.

Крім того, суд зазначає, що за приписами ст.8 Закону N 393 не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. По цій причині 09.09.2016року відповідачем було ухвалено про прийняття рішення про не розгляд повторних (ідентичних) звернень позивача (а.с.23). Вказане рішення відповідача не є предметом судового розгляду, так як позивачем не оскаржується.

Не є предметом судового розгляду в даній адміністративній справі правомірність розгляду інших, окрім зазначених в позові та в заявах про збільшення позовних вимог, звернень Позивача. Копії таких інших звернень позивачем долучено до свого позову виключно на підтвердження характеру відносин між сторонами.

Так, в судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що позивач 23.11.2016 року звертався на урядову гарячу лінію із зверненням, адресованим Прем'єр-міністру України, щодо недоліків в організації роботи Житомирського обласного онкологічного центру (реєстраційний номер БА-6129685) (а.с.99).

Відповідно до письмових заперечень відповідача вказане звернення позивача листом Медичного департаменту МОЗ України від 30.11.2016року за №3.49-Б-15260/13582-зв було направлено для розгляду до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА (а.с.121).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ні зміст даного звернення ОСОБА_3, ні в його поясненнях в судовому засіданні не вказувалося, що позивач з приводу недоліків в організації роботи Житомирського обласного онкологічного центру раніше звертався до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА. Вказане звернення містить виключно пропозиції про покращення роботи реєстратури вказаного лікувального закладу щодо обліку лікарського прийому хворих ( "із застосуванням талонів, попереднього запису, в тому числі по телефону"), а тому суд вірно вказав, що за своєю суттю таке звернення є пропозицією (клопотанням) щодо покращенням роботи вказаного медичного закладу, а не скаргою.

В силу вимог ст.15 Закону N393 розгляд такої заяви (клопотання) віднесено до повноважень того органу, до компетенції якого входить вирішення порушених у цій заяві (клопотанні) питань.

Відповідно до підпункту 17 п.6 Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 р. N 887, Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА наділено повноваженням щодо розгляду в установленому законодавством порядку звернень громадян щодо діяльності медичної установи міста Житомира (області).

Зазначене свідчить, що звернення ОСОБА_3 на урядову гарячу лінію, адресоване Прем'єр-міністру України, щодо недоліків в організації роботи Житомирського обласного онкологічного центру (реєстраційний номер БА-6129685) правомірно передано на розгляд до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають. Правомірність, повнота та об'єктивність розгляду вказаного звернення безпосередньо Управлінням охорони здоров'я Житомирської ОДА не досліджувалася в судовому засіданні, так як не є предметом судового розгляду в даній адміністративній справі.

Обставини щодо перевірки та розгляду питань, наведених позивачем в своїх зверненнях від 21.09.2016 року, від 16.10.2016 року та від 05.11.2016 року та щодо направлення комісії Міністерства охорони здоров'я в Управління охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації для об'єктивного розгляду ситуації, що склалася по відношенню органів медицини м. Житомира до нього (позивача), були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 (№806/2951/16), що перебувала в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду. За результатами судового розгляду даної адміністративної справи 23.03.2017року було постановлено судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На даний час судове рішення суду першої інстанції набрало законної сили, так як відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року залишено без змін.Таким чином зазначені в цих судових рішеннях обставини, які також частково стосуються обставин даної справи, не підлягають доведенню так як є встановленими.

Положеннями частини першої ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд першої інстанції вірно вказав, що рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

З огляду на це позовні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача провести переатестацію лікарів нейрохірургічного відділення "Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського" ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є безпідставними, так як вони не перебувають в трудових відносинах з відповідачем і вирішення даного питання не віднесено до повноважень відповідача.

В свою чергу, позивач із зазначених в позові та доповнень до нього зверненнях, до відповідача не звертався з приводу проведення переатестації вказаних медичних працівників, а тому таке питання не підлягало розгляду відповідачем і не розглядалося.

Судова колегія вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди. Суд вірно визнав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю в розмірі 1 000 000,00 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів. Надана ОСОБА_3 довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.11.2016року не свідчить про те, що здоров'ю позивача заподіяна шкода саме діями (бездіяльністю) відповідача в результаті несвоєчасного ненадання відповіді на його звернення (а.с.21).

В постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В той же час, ОСОБА_3 ні в позовній заяві ні в своїх поясненнях в судовому засіданні не зазначив в чому полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Більш того, Верховний суд зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України у встановленому порядку розглянути таку скаргу ОСОБА_3 від 29.04.2016 року підлягають задоволенню, оскільки відповідачем неналежно та неповно розглянуто вказану скаргу. Щодо інших скарг ОСОБА_3 то вони повно, правомірно та належним чином розглянуті відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства. Вимога про відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю в розмірі 1000000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивач ні в позовній заяві ні в своїх поясненнях в судовому засіданні не зазначив в чому полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

У частині задоволення позову Міністерство охорони здоров'я судове рішення не оскаржує.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "31" травня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Б.С. Моніч

М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10004

3- відповідачу/відповідачам: Міністерство охорони здоров'я вул.М.Грушевського,7,м.Київ,Центральна Частина Києва, Київ,01601

4-третій особі: - ,