Справа № 161/458/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6013/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.04.2017 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради про визнання рішення та дій субєктів владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 12.01.2017 року звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 року за №428-18 «Про демонтаж тимчасової споруди по вул. Конякіна, 37а», визнати протиправними дії департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди, що знаходилася за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 37а вчинені 19.10.2016 року та зобовязати департамент муніципальної поліції Луцької міської ради повернути демонтоване майно.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.04.2017 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Виконавчий комітет Луцької міської ради подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Згідно із частиною 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

До суду подано клопотання представника Виконавчого комітету Луцької міської ради, директора департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи в якому вказує про перебування юриста на лікарняному, однак до клопотання не долучено будь-яких доказів на його підтвердження, а тому воно не підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди по вул. Конякіна, 37а в м. Луцьку» зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 протягом 7 днів з дня ухвалення даного рішення демонтувати тимчасову споруду, що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Конякіна, 37а та відновити благоустрій території.

Згідно дозволу від 01.04.2004 року, виконавчим комітетом ОСОБА_1 було погоджено та дозволено без зазначення терміну розміщення кіоску та літньої площадки за вказаною адресою і затверджено проект благоустрою земельної ділянки.

При цьому, 04.12.2009 року між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1В укладено договір оренди земельної ділянки площею 191 кв.м. в м. Луцьку по вул. Конякіна, 37а і який зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди 12.01.2010 року за №04.

Відповідно до акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 04.12.2009 року ОСОБА_1 було визначено межі земельної ділянки в натурі та згідно акту прийому-передачі від 12.01.2010 року передано орендовану земельну ділянку.

Відповідно до умов вказаного договору оренди, орендодавець зобовязаний у місячний строк з дня надходження клопотання орендаря розглянути питання про продовження дії договору. При цьому, у місячний термін з дня подання ним заяви позивачу не було відмовлено у поновленні оренди землі, а томі він і надалі знаходився на орендованій ним земельній ділянці та сплачував встановлену орендну плату.

При цьому, правомірність користування земельною ділянкою на якій розміщена тимчасова споруда підтверджується рішенням Господарського суду Волинської області від 08.02.2017 року справа №903/408/16, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року та набрало законної сили і яким визнано поновленим договір оренди від 04.12.2009 року на пять років, а тому вказані обставини доказуванню не підлягають.

У відповідності до положення частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 року №2807-IV (далі Закон №2807-IV) визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Як встановлено частиною 1 статті 1 цього Закону благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Стаття 5 Закону №2807-IV визначає перелік органів управління у сфері благоустрою населених пунктів, до яких належать Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до положень статей 20 та 40 Закону №2807-IV організація благоустрою та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов'язковими на відповідній території.

Частиною 1 статті 34 Закону №2807-IV встановлено, що правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 22.05.1997 №280/97-ВР виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

До відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпункт 7 пункт «а» статті 30 Закону ).

Статтею 31 цього ж Закону виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Водночас питання знесення об'єктів самовільного будівництва внормовано частиною 7 статті 376 Цивільного кодексу України та статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якими обумовлено, що такий демонтаж відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.

Тобто, виконавчим органам міських рад надано право здійснювати заходи з перевірки дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати з цього приводу рішення, в яких відображати свої висновки щодо наявності таких порушень та встановлювати механізм усунення цих порушень.

Рішення вказаних органів про демонтаж самовільно збудованих об'єктів не є обов'язковими до виконання, оскільки знесення здійснюється у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Правила благоустрою міста Луцьку затверджені рішенням Луцької міської ради від №44/2, якими визначено порядок розміщення та утримання архітектурних форм та тимчасових споруд.

Так, відповідно до пункту 9.3.5 цих Правил малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі. Вищезазначені обєкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені приписом строки, демонтаж малих архітектурних форм та тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленому цими Правилами. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не набуває права власності на них.

Порядок демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій визначено пунктом 9.4 Правил.

Демонтаж, перевезення, зберігання самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій, власники яких ухиляються від демонтажу (або власники яких не відомі), відновлення благоустрою на місці самовільного їх встановлення, здійснюється за кошти місцевого бюджету. Відшкодування завданих збитків здійснюється в установленому порядку.

Рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради.

Підпунктом 9.4.3 Правил встановлено, що демонтаж здійснюється в наступному порядку: при виявленні самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, скликається комісія з представників департаменту житлово-комунального господарства Міськради, Муніципальної поліції, міського відділу внутрішніх справ (за згодою), особи, яка здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (у разі її присутності), для їх огляду, про що складається акт.

Передбачається, що акт обовязково повинен містити опис малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (геометричні параметри, матеріал, наявність підключення до мереж електро - та водопостачання) та перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень.

Лише після дотримання вищезазначеної процедури та складання акта на демонтаж малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, ці обєкти опечатуються та перевозяться на майданчик тимчасового зберігання, де передаються відповідальній особі під розпис.

Принагідно, що визначальним у положенні наведеному вище є саме словосполучення «при виявленні самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій», з аналізу якого слідує, що дотримання процедури та складання акту є обовязковою передумовою для прийняття уповноваженим органом рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій.

Тобто, вимоги Правил щодо демонтажу споруд стосуються лише самочинно розміщених споруд, які розміщені без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, а встановлення тимчасової споруди позивачем було здійснено підприємцем з дозволу Луцької міської ради та з дотриманням вимог чинного на той час законодавства і не є самочинно розміщеним із самовільним зайняттям землі.

Колегія суддів вважає, що при винесені відповідачем оскаржуваного рішення не зясовано та не досліджено всі обставини розміщення тимчасової споруди, не враховано, що на момент його розміщення, така встановлена у відповідності до норм діючого на той час законодавства, тобто згадане рішення прийнято передчасно.

Отже, аналізуючи в сукупності вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд приходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради про демонтаж тимчасової споруди на вул.Конякіна, 37а, а тому таке підлягає скасуванню.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що розміщення тимчасових споруд неможливе без отримання оформленого у встановленому порядку паспорту прив'язки виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244, щоб розроблений на виконання частини 4 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набув чинності з 01.01.2012 року, підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив'язки, який видається органами містобудування та архітектури за встановленою чинним законодавством формою.

Отже, починаючи з січня 2012 року встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до паспорта прив'язки тимчасової споруди, тобто забороняється встановлення тимчасових споруд без паспорту прив'язки.

В системному аналізі норм Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності свідчить про те, що вони застосовуються до правовідносин з приводу тих тимчасових споруд, які лише планується встановити.

Відповідно до пункту 2.35 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності документація щодо встановлення тимчасової споруди видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії.

Правомірність користування земельною ділянкою на якій розміщена тимчасова споруда підтверджується рішенням Господарського суду Волинської області від 08.02.2017 року справа №903/408/16, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року та набрало законної сили і яким визнано поновленим договір оренди від 04.12.2009 року на пять років.

Колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, оскільки підтверджуються матеріалами справи, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.04.2017 року у справі №161/458/17 провадження №2-а/161/394/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді Н.М. Судова-Хомюк

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 27.09.2017 року