Справа № 812/1255/17
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1255/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування винагороди за безпосередню участь в АТО, зобов'язання провести нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО,-

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування винагороди за безпосередню участь в АТО, зобов'язання провести нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що У період часу 07.07.2014 по 07.11.2015 та з 07.11.2015 по 27.07.2016 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у зв'язку із чим позивач має право на нараховування щомісячної винагороди за участь в АТО. Відповідачем в порушення положень Постанови КМУ від 31.01.2015 № 24 не нараховано та невиплачено винагороду за безпосередню участь в АТО за період такої участі. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 20.01.2016 у сумі 20333,97 грн.

Позивач у судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача до суду не прибув, розгляд справи просив проводити без його участі, надав через канцелярію суду письмові заперечення (а.с. 38-39), у яких вказав, що позивачем був пропущений строк звернення до суду. ОСОБА_2 був звільнений з лав Національної поліції України відповідно до наказу від 25.07.2016 № 482 о/с. До суду позивач звернувся 04.09.2017, тобто більше ніж через рік. У звязку з наведеним відповідач просив залишити позов без розгляду. Також відповідачем через канцелярію суду були подані окремі письмові заперечення (а.с.20-23), у яких вказав, що Постановою КМУ № 24 та Наказом МОУ від 02.02.2015 № 49 регламентувався порядок виплати винагороди за участь в АТО міліціонерам та не поширюється на поліцейських. Зазначена постанова розповсюджується саме на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів. Відповідно до статті 80 Закону України Про Національну поліцію види спеціальних звань поліцейських розділені та три категорії, а саме, молодшого, середнього, вищого складу поліції. Поняття особи рядового та начальницького складу міститься в Положенні про проходження служби особами рядового та начальницького складу ОВС, яке в свою чергу регламентувало порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (міліціонерів) та не яким чином не застосовується до поліцейських. В лавах поліції відсутні спеціальні звання а саме: осіб рядового та начальницького складу, а тому посилання позивача на той факт, що постанова КМУ від 31.01.2015 № 24 поширюється на поліцейських є хибною. В свою чергу порядок виплати винагороди за участь в АТО саме поліцейським, передбачений постановою КМУ від 20.01.2016 № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських. На виконання постанови КМУ від 20.01.2016 № 18 наказом МВС України від 06.04.2016 № 259, була затверджена Інструкція про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, зазначений наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування та повинен застосовуватись з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських. Тобто порядок виплати винагороди за участь в АТО в період з 07.11.2015 по 21.01.2016 (дата опублікування постанови КМУ № 18 від 20.01.2016) для поліцейських був неврегульований. Виплата поліцейським винагороди за участь в АТО здійснюється з 21.01.2016. Тобто заборгованість щодо виплати позивачу винагороди за участь в антитерористичній операції у відповідача відсутня.

На підставі викладеного, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Оскільки позивач та представник відповідача надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, враховуючи положення ч.4 статті 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що відповідно до рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ від 28.04.2015 № 1/I/XIII/32 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (підстави довідка про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності та територіальної цілісності України від 12.02.2015 № ВДЗ/2337/А наказ Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей від 12.12.2014 № 97) (а.с. 10).

Згідно із довідкою № А-5335 від 18.08.2016 ОСОБА_1, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 07.07.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 27.07.2016 на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 12.12.2014 № 97, від 17.11.2015 № 341, від 13.08.2016 № 226дск (а.с. 11).

Відповідно до витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) ОСОБА_1 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 07.07.2014 (а.с. 24).

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) № 321 від 17.11.2015, ОСОБА_2 вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 07.11.2015 (а.с. 25-26).

Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341, позивач прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 07.11.2015 (а.с. 27-29).

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 13.08.2016 № 226дск, ОСОБА_2 вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 27.07.2016 (а.с. 30-32).

Позивача на підставі наказу № 8 о/с від 07.11.2015 призначено начальником відділу Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області (підстава заява ОСОБА_2 від 07.11.2015) (а.с. 35).

Згідно наказу № 482 о/с від 25.07.2016, ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч1 п. 7 ЗУ «Про національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 41).

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області про доходи грошове забезпечення ОСОБА_1 становило: у листопаді 2015 року 6652,80 грн, у грудні 2015 року 8316,00 грн, у січні 2016 року - 5365,17 грн. Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції (а.с. 12).

Також згідно довідки Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області від 31.05.2017 № 1922/111/19-2017, ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 20.01.2016 у відпустці та на лікарняному не перебував (а.с. 13).

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров'я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 3 наказу МВС України від 13.12.2007 № 49 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виходячи зі змісту пункту 1 Постанови № 24 винагорода повинна нараховуватись виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3000,00 гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000,00 гривень.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов:

залучені до проведення АТО;

перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України);

перебувають у районі проведення АТО.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було залучено до безпосередньої участі у Антитерористичній операції на території Луганської області наказами Першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) у період з 07.07.2014 по 07.11.2015 та з 07.11.2015 по 27.07.2016.

У вказаний час позивач перебував у районі проведення АТО, оскільки, місто Сєвєродонецьк Луганської області згідно розпорядження Кабінет Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) було зоною проведення АТО.

Суд вважає посилання відповідача на те, що порядок виплати винагороди за участь в АТО саме поліцейським, передбачений постановою КМУ від 20 січня 2016 року № 18 (зі змінами постанова КМУ № 38 від 27.01.2016) Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських, а виплати винагороди за участь в АТО в період з 07.11.2015 по 21.01.2016 (дата опублікування постанови КМУ № 18 від 20.01.2016) для поліцейських був неврегульований безпідставними, з огляду на наступне.

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон № 580) Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно частини другої статті 2 Закону № 580 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

З аналізу наведених вище нормативних актів вбачається, що Національна поліція є правоохоронним органом та постановою КМУ від 31.01.2015 року № 24, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового та начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення.

Судом встановлено, що позивач в період з 07.11.2015 по 27.07.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, працював у Головному управлінні Національної поліції у Луганській області, який є правоохоронним органом, а тому винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції повинна була сплачуватись саме з 07.11.2015.

Згідно довідки управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління поліції в Луганській області від 12.09.2017 № 737/111/22-2017 (а.с.40), грошове забезпечення позивача за період з 07.11.2015 по 31 січня 2016 року становило 23516,80 грн: у листопаді 2015 року 6652,80 грн, у грудні 2015 року 8316,00 грн, у січні 2016 року 8548,00 грн. Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції саме за період з 07.11.2015 по 20.01.2016.

Таким чином, з урахуванням фактичної участі Позивача в антитерористичній операції, розмір винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 07.11.2015 по 20.01.2016 повинна становити:

за листопад 2015 року (з 07.11.2015 по 30.11.2015) 5322,24 грн (6652,80 грн (розмір грошового забезпечення) /30 (кількість днів у місяці) х 24 ( кількість днів участі в АТО);

за грудень 2015 року (з 01.12.2015 по 31.12.2015) 8316,00 грн,

за січень 2016 року (з 01.01.2016 по 20.01.2016) 3461, 40 грн (5365,17 грн (розмір грошового забезпечення) /31 (кількість днів у місяці) х 20 ( кількість днів участі в АТО).

Тобто всього за період з 07.11.2015 по 20.01.2016 в розмірі 17099,64 грн.

Отже, позивачеві відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період 07.11.2015 по 20.01.2016, загальна сума якої становить 17099,64 грн (за листопад 2015 року (за період з 07.11.2015 по 30.11.2015) 5322,24 грн, за грудень 2015 року 8316,00 грн, за січень 2016 року (за період з 01.01.2016 по 20.01.2016) 3461,40 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правові позиції Конституційного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих у справах щодо офіційного тлумачення статті 233 КЗпП України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі Рішення від 15.10.2013 № 9-рп/2013) та від 15.10.2013 № 8-рп/2013

Згідно п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.10.2013 № за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» (далі Рішення від 15.10.2013 № 8-рп/2013).

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.10.2013 № 8-рп/2013, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно вищезазначеного Рішення від 15.10.2013 № 8-рп/2013, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, застосування частини третьої статті 99 КАС України у публічних спорах про стягнення заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці і, відповідно, обмеження права на звернення до суду місячним строком призведе до дискримінації державних службовців за ознакою місця роботи, оскільки працівники інших установ та організацій, на яких не поширюється частина третя статті 99 КАС України, можуть застосувати своє право безстроково.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне застосувати частину другу статті 233 КЗпП України по даній справі, тобто позивач не обмежений строком зверненням з даним адміністративним позовом. Таким чином, суд не враховує посилання відповідача стосовно пропущеного позивачем строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів.

З огляду на викладене, належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про стягнення з відповідача сум грошового забезпечення позивача за спірний період.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк, приватної фірми Орнатус про зобовязання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного зясування всіх обставин у справі зобовязує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Враховуючи вищенаведене, для повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушеного права позивача, а саме стягнути з Головного управлінням Національної поліції України в Луганській області неправомірно не нараховану винагороду за безпосередню участь в Антитерористичної операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, за листопад 2015 року (з 07.11.2015 по 30.11.2015) 5322,24 грн, (за грудень 2015 року (з 01.12.2015 по 31.12.2015) 8316,00 грн, за січень 2016 року (з 01.01.2016 по 20.01.2016) 3461, 40 грн, а всього за період з 07.11.2015 по 19.01.2016 в розмірі 17099,64 грн.

Позовні вимоги про визнання неправомірними дій/бездіяльності відповідача щодо ненарахування позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та зобовязання відповідача провести нарахування та виплату позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року залишаються судом без задоволення через неналежність обраного позивачем у спірних правовідносинах способу захисту порушеного права.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов'язаний виплатити позивачеві винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 94 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування винагороди за безпосередню участь в АТО, зобов'язання провести нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області (, адреса: 93404, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 16) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року у загальному розмірі 17099,64 грн, у тому числі: за листопад 2015 року 5322,24 грн (пять тисяч триста двадцять дві гривні 24 коп.), за грудень 2015 року 8316,00 грн (вісім тисяч триста шістнадцять гривень 00 коп.) за січень 2016 року 5365,17 грн (пять тисяч триста шістдесят пять гривень 17 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_5