Справа № 825/651/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/651/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Менської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області (Корюківське відділення), Головного управління ДФС у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернуся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Менської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області (Корюківське відділення) (далі - Відповідач-1, Менська ОДПІ), Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - Відповідач-2, ГУ ДФС у Чернігівській області), Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач-3, ДФС України) про:

- скасування рішення Менської ОДПІ від 25.08.2016 року №, №, №, №;

- рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 12.10.2016 року;

- рішення ДФС України від 08.12.2016 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, процедурні порушення щодо строків направлення рішень не можуть бути безумовною підставою для їх скасування, по-друге, обов'язку контролюючого органу з направлення разом із рішеннями розрахунку суми штрафів та пені чинним законодавством не передбачено, по-третє, скарга на дані рішення була подана до ГУ ДФС у Чернігівській області з пропуском строку, а тому обґрунтовано залишена без розгляду, з чим правомірно погодилася й ДФС України, по-четверте, до спірних правовідносин приписи ст. 56 ПК України не застосовуються.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на недослідженні судом всіх доводів Позивача, викладених у позовній заяві, а також неврахуванні того, що, по-перше, всупереч ст. 58 ПК України до оскаржуваних рішень не додано розрахунки, по-друге, останні вручені з пропуском встановленого строку, по-третє, рішення ГУ ДФС у Чернігівській області та ДФС України надіслані ФОП ОСОБА_2 з порушенням строків, а тому скарги в силу ст. 56 ПК України є задоволеними, по-четверте, пропуск строку оскарження рішень лише на один день не є безумовною підставою для залишення скарги без розгляду, по-п'яте, у Позивача відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску, по-шосте, застосування підзаконного акту за умови врегулювання спірних правовідносин законом, який містить інші приписи, є протиправним, по-сьоме, у випадку суперечності законів рішення має прийматися на користь платника.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 25.08.2016 року Менською ОДПІ були винесені рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску:

- №, яким ФОП ОСОБА_2 на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за період з 21.01.2015 року по 17.04.2015 року нараховано пеню у розмірі 74,08 грн. (а.с. 18);

- №, яким до ФОП ОСОБА_2 на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штраф у розмірі 20% суми несплаченого єдиного внеску - 170,29 грн. (а.с. 19);

- №, яким ФОП ОСОБА_2 на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за період з 21.04.2015 року по 20.05.2016 року нараховано пеню у розмірі 502,11 грн. (а.с. 20);

- №, яким до ФОП ОСОБА_2 на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штраф у розмірі 20% суми несплаченого єдиного внеску - 253,59 грн. (а.с. 21).

Дані акти індивідуальної дії отримані Позивачем 09.09.2016 року, що підтверджується відповідними підписами останнього.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Позивач 20.09.2016 року засобами поштового зв'язку направив на адресу Відповідача-2 (а.с. 63).

Рішеннями ГУ ДФС у Чернігівській області від 12.10.2016 року №162/ФОП/25-01-10-01-15 (а.с. 25-26) та ДФС України від 08.12.2016 року №13208/7/99-99-11-02-02-25 (а.с. 27) скаргу Позивача залишено без розгляду у зв'язку з поданням її після спливу десятиденного строку, передбаченого п. 3 розділу ІІ Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимогу про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року №1124.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 4, 8, 9, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також ряду положень Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, і Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року №1124, прийшов до висновку, що процедурні порушення щодо строків направлення рішень не можуть бути безумовною підставою для їх скасування, обов'язку контролюючого органу з направлення разом із рішеннями розрахунку суми штрафів та пені чинним законодавством не передбачено, скарга на дані рішення була подана до ГУ ДФС у Чернігівській області з пропуском строку, а тому обґрунтовано залишена без розгляду, з чим правомірно погодилася й ДФС України, а до спірних правовідносин приписи ст. 56 ПК України не застосовуються. З огляду на викладене, суд наголосив на необґрунтованості позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За правилами ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону визначають, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Відповідно до ч. ч. 7, 8, 12 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 20.02.2015 року та 20.11.2015 року за Позивачем обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 851,46 грн. та 1 267,95 грн. відповідно, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями вимог про сплату боргу (недоїмки) від 20.02.2015 року №Ф-128-23 (а.с. 22) та від 20.11.2015 року №Ф-128-23 (а.с. 23), а також витягом з облікової картки Позивача. При цьому, зі змісту наявного у матеріалах справи витягу з облікової картки ФОП ОСОБА_2 зі сплати єдиного внеску за період з 31.12.2014 року по 30.04.2015 року (а.с. 65-72) та за період з 31.12.2015 року по 28.11.2016 року (а.с. 127-129) випливає, що 17.04.2015 року Позивачем згідно платіжного доручення від 17.04.2015 року №@PL466315 сплачено в рахунок погашення недоїмки зі сплати єдиного внеску 1 267,95 грн. та згідно платіжного доручення від 19.05.2016 року №6119326SB - 1 444,02 грн.

З урахуванням наведеного посилання Апелянта на те, що в останнього відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску, є безпідставним, оскільки, як було встановлено раніше, оскаржувані рішення прийняті Відповідачем за результатами 4 кварталу 2014 року та 1 кварталу 2015 року, існування недоїмки за які повністю підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 25 Закону рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Приписи ч. 4 ст. 25 Закону визначають, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

При цьому матеріалами справи не підтверджується факт оскарження Позивачем в установленому Законом порядку вимог про сплату єдиного внеску.

Згідно ч. 10, п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Приписи ч. 13 Закону визначають, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

За правилами абз. 1 ч. 14 ст. 25 Закону про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція).

Пунктом 1 розділу VII вказаної Інструкції передбачено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Приписи пп. 2 п. 2 розділу VII Інструкції відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1- 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, - календарний рік, для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, - календарний квартал відповідно.

Пунктом 7 розділу VII Інструкції передбачено, що рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5 та 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає начальник відповідного органу доходів і зборів або його заступник.

За результатами розгляду акта документальної перевірки рішення про нарахування пені та застосування штрафів приймається протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки - приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Рішення приймається за встановленою формою у двох примірниках.

Перший примірник рішення протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається платнику у порядку, встановленому для надсилання вимог, або вручається під підпис керівнику або головному бухгалтеру платника, банку чи фізичній особі - платнику єдиного внеску.

Рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим місцем її перебування з повідомленням про вручення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що рішення про нарахування пені та/або рішення про накладення штрафу повинні бути надіслані платнику протягом трьох робочих днів з моменту їх прийняття. Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, встановлене у ході розгляду справи порушення Відповідачем-3 строків направлення оскаржуваних рішень Позивачу не може слугувати безумовною підставою для скасування таких актів індивідуальної дії.

При цьому, наведені вище норми права не передбачають окремого направлення разом з рішеннями розрахунку пені та штрафних санкцій платнику, про що помилково наголошує Апелянт. Крім того, твердження останнього про порушення відповідачами ряду положень ПК України є безпідставним з огляду на те, що згідно п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України 1.3. Цей Кодекс не регулює питання, зокрема, погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин, з урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування рішень Менської ОДПІ від 25.08.2016 року №, №, №, №.

Поряд з цим, судовою колегією враховується, що за змістом статті 25 Закону десятиденний строк на оскарження рішення про застосування штрафів або нарахування пені обраховується з моменту отримання платником такого рішення, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що несвоєчасне направлення Позивачу спірних актів індивідуальної дії жодним чином не могло вплинути на його право їх оскаржити в адміністративному порядку.

Щодо висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог до ГУ ДФС у Чернігівській області та ДФС України, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було зазначено раніше, безпосередньо Законом у статті 25 визначено порядок, строки та процедуру оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів, яка збігається з такою ж процедурою щодо оскарження вимоги про сплату єдиного внеску.

В абзаці 6 ч. 14 ст. 15 Закону передбачено, що порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

З наведеного випливає, що безпосередньо Законом визначено порядок, строки та процедуру оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів, яка збігається з такою ж процедурою щодо оскарження вимоги про сплату єдиного внеску.

Згідно абз. 5 ч. 14 ст. 25 Закону скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Тобто, законодавцем імперативно передбачено право платника на адміністративне оскарження рішення протягом десяти календарних днів з моменту його отримання і поновлення таких строків чинним законодавством не передбачено. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, отримавши 09.09.2016 року оскаржувані акти індивідуальної дії, ФОП ОСОБА_2 направив скаргу на останні лише 20.09.2016 року, тобто з пропуском встановленого Законом десятиденного строку.

Пунктом 3 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року № 1124 (далі - Порядок) передбачено правовий наслідок подання скарги із порушення десятиденного строку у вигляді залишення її без розгляду.

Відтак залишення ГУ ДФС у Чернігівській області без розгляду скарги Позивача відповідало вимогами нормативно-правових актів.

Згідно абз. 6 ч. 14 ст. 25 Закону орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, про результати розгляду скарги Позивача було повідомлено у межах передбаченого Законом тридцятиденного строку та у визначений ним спосіб, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ФОП ОСОБА_2 08.11.2016 року (а.с. 64).

Згідно із п. 1 розділу ІІІ Порядку у разі якщо головні управління ДФС в областях, місті Києві надсилають скаржнику рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий скаржник має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до ДФС.

Оскільки ФОП ОСОБА_2 було пропущено встановлений Законом строк для звернення із скаргою до контролюючого органу, колегія суддів вважає, що ДФС України обґрунтовано прийняла рішення від 08.12.2016 року № 13208/7/99-99-11-02-02-25 про залишення скарги Позивача без розгляду.

Щодо твердження Апелянта про те, що судом першої інстанції було невірно застосовано підзаконні акти, приписи яких суперечать законам як актам вищої юридичної сили, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як було встановлено раніше, Чернігівським окружним адміністративним судом вірно застосовувалися правові приписи з урахуванням їх юридичної сили. Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, Інструкція і Порядок, що прийняті на виконання Закону і підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, протиріч із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» як акту вищої юридичної сили, не містять.

Крім іншого, оскільки, як було встановлено раніше та неодноразово наголошено судом першої інстанції, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ПК України, посилання Апелянта на конфлікт правових норм Закону та Податкового кодексу є помилковим.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Менської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області (Корюківське відділення), Головного управління ДФС у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про скасування рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.