Справа № 200/10244/17
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/911/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання поновити виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просили визнати дії відповідача щодо відмови в поновлені виплати пенсії за віком протиправними та зобов'язати відповідача поновити виплату їм пенсії за віком з 07.10.2009 року, як не працюючим пенсіонерам та дітям війни із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством.

Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що з серпня 2000 року вони постійно мешкають у державі Ізраїль. До виїзду за постійне місце проживання за кордон вони проживали у м. Дніпропетровську та отримували пенсію за віком, виплата якої була припинена у зв'язку з виїздом позивачів за межі України. 17.05.2017 року позивачі через свого представника звернулися до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії за віком. Листом відповідач повідомив про відсутність законних підстав для поновлення виплати пенсії, оскільки зава про поновлення пенсії подається пенсіонером особисто, а також не надано документів, які підтверджують реєстрацію позивачів у Соборному районі м. Дніпра. Позивачі вважають цю відмову неправомірною та просять зобов'язати відповідача поновити їм виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року, тобто з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення про неконституційність положень Закону щодо осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

У відповідності до положень ст. 1832 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів архівних пенсійних справ, як зазначено в запереченнях відповідача, пенсія позивачам була призначена Жовтневим відділом соціального захисту населення м. Дніпропетровська.

В 1993 році позивачами були подані заяви про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон. В зв'язку з чим Жовтневим відділом соціального захисту населення м. Дніпропетровська позивачам була виплачена пенсія за 6 місяців наперед, як це передбачено ч.2 ст. 92 закону України «Про пенсійне забезпечення», та припинено виплату пенсії на час перебування позивачів за кордоном.

17.05.2017 року позивачі через свого представника звернулися до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії за віком.

Листом від 09.06.2017 року за вих. № Б-45 позивачам була надана відповідь, в якій було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки зава про поновлення пенсії подається пенсіонером особисто, а також не надано документів, які підтверджують реєстрацію позивачів у Соборному районі м. Дніпра.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Позивачем через представника була подана заява до відповідача про поновлення виплати пенсії, який є правонаступником Управління Пенсійного фонду України у Кіровському районі м. Дніпропетровська, тобто, саме до того органу пенсійного фонду, в якому позивач знаходився на обліку за місцем свого проживання до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон, що підтвердив відповідач в своїх заперечення, пославшись на матеріали архівної пенсійної справи позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного Закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадяни України, позивачі мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Враховуючи викладене вбачається, що відмова а поновлені пенсії позивачам є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

При вирішення питання щодо часу, з якого має бути поновлення пенсія, суд виходить з правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 12.05.2015 року по справі №21-180а15, який відповідно до ст. 244-2 КАС України суд повинен застосувати. А саме, що з дня набрання чинності рішення №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне проживання за кордон. Тому вимога про зобов'язання відповідача поновити виплату позивачам пенсію за віком з 07.10.2009 підлягає задоволенню.

Разом з тим не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання відповідача щодо перерахування пенсії із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством, в тому числі як дитині війни, та здійснювати в подальшому перерахунок розміру пенсії на підставі змін у пенсійному законодавстві, як пред'явлені передчасно, оскільки вказані питання відповідачем стосовно позивача не розглядались та його право не відмовою порушене.

Згідно положень ст.6 КАС України до адміністративного суду має право звернутися до адміністративного суду особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те яке може бути порушено у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-11, 71, 99, 161-163, 1832 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпрі про визнання рішення протиправним та зобов'язання поновити виплату пенсії - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпропетровську поновити та виплачувати ОСОБА_1, ОСОБА_2 пенсію за віком з 07 жовтня 2009 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.