Справа № 817/1311/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комшелюк Т.О.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" вересня 2017 р. Справа № 817/1311/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління статистики в Рівненській області про визнання протиправним та скасування висновку, наказу та поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (відповідач 1) та Головного управління статистики в Рівненській області (відповідач 2) та про визнання протиправними висновку, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву в порядку ст.49 КАС України, якою змінив позовні вимоги в частині збільшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області, Головного управління статистики в Рівненській області про визнання протиправним та скасування висновку, наказу та поновлення на роботі, відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем 1 складений висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» від 19 липня 2016 року №9359/17-16-13-06-09, з якого слідує що з урахуванням письмових пояснень позивача та підтвердних документів встановлено недостовірність відомостей, зазначених п.2 ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про очищення влади». Вказаний висновок позивач вважає протиправним та таким, що належить до скасування оскільки при проведенні перевірки відповідачем не здійснено порівняльного аналізу доходів, одержаних із законних джерел із вартістю придбаного майна, а саме: обмеження щодо одержання дарунків та їх вартості, встановлені ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», чинного на день укладення Договору дарування від 20.03.2014 р., не поширюються на дарунки (пожертви), які даруються (здійснюються) близькими особами. Тобто, позивач, як державний службовець, правомірно отримав у дарунок від свого батька грошові кошти в розмірі 290 000 грн. на придбання квартири, задекларованої у Декларації за 2014 рік. Також позивач вказує, що сума грошових коштів, яка зазначена у Договорі дарування від 20.03.2016 р. в розмірі 290 000 грн. вказана у гривневому еквіваленті, а заощадження і позивачем і її батьком за час отримання доходів здійснювалися у валютному еквіваленті, і суттєва зміна валютних курсів за час отримання доходів (зокрема, батька за період з 01.01.1998 р. по 1 квартал 2014 року (на загальну суму 265 666,97 грн.), і вплинула на те, що заощадження у валюті є більшими, ніж просте сумування доходів у гривневому еквіваленті, як то здійснено перевіркою. Крім того, батько позивача має у власності особисте підсобне господарство, з якого отримує додаткові доходи на законних підставах, а також не враховано доходи її матері, які були використані для дарунку грошей. Тобто, застосована методика підрахунку доходів батька в умовах гіперінфляції та істотної зміни курсів валют за період одержання доходів, а саме просте арифметичне підрахування доходів без застосування порівняльного аналізу одержаної інформації щодо доходів, одержаних із законних джерел та вартості придбаного майна, вказує на те, що висновок відповідача 1 є неповним та необґрунтованим. Одночасно позивач стверджує, що не зазначення ним в позиції II Декларації (дарунки, призи, виграші) за 2014 рік даних про дохід в сумі 290 000 грн., тобто отриманих в дарунок від батька грошових коштів за Договором дарування від 20.03.2016р., не потребувало декларування, оскільки позивач задекларував придбану за вказані кошти квартиру, а сума коштів подарованих батьком як родичем 1-го ступеню споріднення оподатковується за нульовою ставкою (п. 174.2.1 Податкового кодексу України). При цьому вона керувалася Методичними рекомендаціями для державних службовців, із яких вбачається, що дарунки, які не підлягають оподаткуванню не слід і декларувати. Окрім того, чинним законодавством України гарантоване право особи, стосовної якої проводиться люстраційна перевірка, оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, якщо вона вважає свої права порушені внаслідок проведення вказаної перевірки. Однак, на думку позивача, його гарантовані законом права були проігноровані, висновок від 19.07.2016 йому не надавався і про його результати не було відомо, тому позивач був позбавлений можливості захисти свої права та оскаржити вказаний висновок в судовому порядку. Натомість, на його адресу поштою надійшов наказ про звільнення, а після його отримання за відповідним звернення було видано оскаржуваний висновок. Тому позивач вважає, що наказ, який був прийнятий на підставі протиправного висновку також є протиправним.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З записів трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що з 2012 року по 2016 рік вона працювала у Головному управлінні статистики у Рівненській області на посаді провідного спеціаліста-економіста відділу організації статистичних спостережень і взаємодії з респондентами та постачальниками адміністративних даних управління координації статистичної діяльності, взаємодії з користувачами і респондентами та забезпечення доступу до публічної інформації.

Встановлено, що 28.12.2015 позивачем подано до відповідача 2 заяву про проведення перевірки передбаченої Законом України «Про очищення влади». 19.07.2016 відповідачем наданий висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» №9359/17-16-13-06-09. Відповідно до результатів перевірки, відповідачем у висновку зазначено, що з урахуванням письмових пояснень позивача та підтвердних документів встановлено недостовірність відомостей, зазначених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону, вказаних позивачем у Декларації. В подальшому 28.07.2016р. відповідачем 2 прийнятий наказ №176/к про звільнення позивача з займаної посади відповідно до п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Вважаючи висновок про результати перевірки та наказ про звільнення незаконними, ОСОБА_3 звернулася до суду з вимогою про їх скасування та поновлення на посаді.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок відповідача 1 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» № 9359/17-16-13-06-09 від 19.07.2016 є обґрунтований та правомірний, оскільки вартість майна вказаного ОСОБА_3 у декларації за 2014 рік, набутого нею за час перебування на посаді не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані позивачем із законних джерел. Наказ від 28.07.2016 року №176/к «Про звільнення ОСОБА_3» прийнято законно та в межах повноважень відповідача 2, оскільки він виконував приписи ч.14 ст.5 Закону України «Про очищення влади», які дають йому право на звільнення особи із займаної посади.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду і зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

В свою чергу, на виконання п.10 ч.1 ст.2 Закону заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Органи Державної фіскальної служби України здійснюють перевірку осіб, зазначених у п.п.1-10 ч.1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» за двома критеріями: 1) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру; 2) відповідність вартості майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином вказаним Законом на відповідача 1 покладений обов'язок щодо проведення перевірки на предмет достовірності відомостей щодо наявності задекларованого майна та відповідність вартості такого майна доходам, отриманим із законних джерел.

Натомість, визначення процедури проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», встановлено Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», та форми висновку про результати такої перевірки, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1100, 03.11.2014.

Як зазначено вказаним Порядком проведення перевірки полягає, зокрема, в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел; повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей; одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку; підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

При проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів.

При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інформаційної системи «Податковий блок», зокрема про: джерела отримання доходів; об'єкти оподаткування; суму нарахованих та/або виплачених доходів.

Під час перевірки пошук наявної в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкової інформації щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, здійснюється з використанням реєстраційного номера облікової картки платника податків, зазначеного в позиції 1 декларації. У разі відмови такої особи через свої релігійні переконання від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків такий пошук здійснюється за прізвищем, ім'ям, по батькові, серією та номером паспорта громадянина України, які зазначені в позиції 1 декларації.

Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Про встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону, вказується у висновку про результати перевірки у разі, якщо вартість майна (майнових прав), набутого (набутих) особою, стосовно якої проводилася перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

В силу вимог пункту 8 Порядку, у розділі ІІІ декларації перевірці підлягають:

- достовірність відомостей щодо наявності нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про нерухоме майно такої особи; відповідність вартості нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел.

При перевірці даних про нерухоме майно, вказаних особою, стосовно якої проводиться перевірка, у розділі ІІІ декларації, враховується зазначена такою особою в декларації інформація щодо перебування такого нерухомого майна або його частини у власності, в оренді чи на іншому праві користування (у разі зазначення такої інформації декларантом).

Для перевірки інформації про нерухоме майно використовуються дані, що надходять від суб'єктів інформаційних відносин: відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримані відповідно до законодавства, - про виникнення, перехід чи припинення речових прав на нерухоме майно; Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - про набуті до 01 січня 2013 року речові права на земельні ділянки; платників податків - фізичних осіб - про об'єкти нерухомого майна, зазначені в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також наявна податкова інформація про нерухоме майно, одержана з інших джерел.

У разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Висновок про результати перевірки, підписаний керівником контролюючого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), який проводив перевірку, надсилається керівнику органу, передбаченому частиною четвертою статті 5 Закону, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. У разі коли особа, стосовно якої проводиться перевірка, займає посаду, перебування на якій становить державну таємницю, така посада у висновку про результати перевірки не зазначається.

Виходячи з аналізу вказаних норм судова колегія прийшла до висновку, що у висновку, який складається за результатами перевірки, орган Державної фіскальної служби України зобов'язаний зазначити чи була встановлена недостовірність або невідповідність по кожному із перелічених критеріїв, зокрема вказати чи все майно (майнові права), яке підлягає декларуванню, вказане особою у декларації та чи відповідає вартість цього майна отриманим із законних джерел доходам. Висновок про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) або невідповідність вартості майна (майнових прав) отриманим доходам, з урахуванням пояснень особи стосовно якої здійснюється перевірка, повинен бути обґрунтованим та зробленим на підставі документів, які достовірно підтверджують такі недостовірність або невідповідність.

Для проведення перевірки відповідачу 1 була надана, зокрема, декларація позивача про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік. Із дослідженої в судовому засіданні декларації вбачається, що у позиції 4 розділу І декларації членами сім'ї позивача є чоловік та донька. Загальна сума сукупного доходу, яка задекларована позивачем у 2014 році складає 18175грн. (позиція 5 розділ ІІ декларації). В той же час, в позиції 25 Розділу ІІІ «Відомості про нерухоме майно» вказана квартира, придбана у власність за 293 688 грн. (а. с. 31-35).

В ході проведення перевірки позивачем надавались письмові пояснення податковій інспекції щодо правомірності придбаного майна. Вказаними поясненнями позивач стверджує, що кошти для придбання квартири були подаровані їй батьком ОСОБА_5 згідно Договору дарування від 20 березня 2014 року, а в позиції 11 «Дарунки, призи, виграші» розділу ІІ декларації позивачем помилково не вказані кошти в сумі 290 000 грн., які були подаровані батьком для придбання вказаної квартири (а. с. 80). На підтвердження пояснень позивачем надані підтвердні документи, а саме: договір дарування коштів від 20.03.2014 року та договір купівлі-продажу квартири від 14 квітня 2014 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 10-12).

Проте позивачем у декларації за 2014 рік кошти за вказаним договором не задекларовані, отже відповідач 1 вважав, що декларант вказав недостовірні відомості про отримані доходи, тому в зв'язку із зазначеним стверджує, що такі кошти не можуть бути підтвердженням доходів позивача, отриманих із законних джерел. Також податковим органом взято відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб України про суму нарахованих (виплачених) доходів позивача, відповідно до яких загальна сума його доходів за період з 01.04.2002 року по 1 квартал 2014р. складає 35150,52 грн., загальна сума батька позивача ОСОБА_5 за період з 01.01.1998 року по 1 квартал 2014 року складає 265666,97 грн. В той же час, батько позивача в членах сім'ї по декларації не значиться. З врахуванням викладеного відповідач 1 прийшов до висновку про недостовірність відомостей, зазначених пунктом 1 частини 5 статті 5 Закону, вказаних позивачем у декларації.

Колегія суддів не погоджується з доводами податкового органу, щодо не зазначення у декларації коштів отриманих як дарунок і зазначає наступне.

Із системного аналізу положень Закону України " Про очищення влади" та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей , з урахуванням визначених основних засад люстрації та цілей на досягнення яких запроваджений процес люстрації в Україні , а також беручи до уваги необхідність дотримання балансу між вчиненим порушенням та відповідальністю за це порушення, недостовірність відомостей, яка може бути підставою для звільнення особи та застосування до неї відповідних заборон, повинна встановлюватись в сукупності з не відповідністю вартості майна , яке належить на праві власності особі. Тобто саме по собі неповне декларування наявного у особи майна не може бути підставою для застосування Закону України " Про очищення влади" в частині звільнення особи з посади в разі, якщо це майно було набуте особою на законних підставах та за рахунок коштів, отриманих із законних джерел.

Аналогічна правова позиція наведена у підготовленому Вищим адміністративним судом України аналізі практики застосування адміністративними судами окремих положень ЗУ " Про очищення влади", де така позиція визначена як переважаюча у судовій практиці.

Таким чином, сама інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та / або невідповідність вартості майна ( майнових прав ), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки , не може бути підставою для застосування заборони без врахування обов'язкових умов, що таке майно було набуте за час перебування на посадах, визначених п.п. 1-10 ст. 2 вище зазначеного Закону і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином не зазначення позивачем у декларації інформації про отримання в дарунок від батька грошових коштів, використаних на придбання квартири, підтверджених в ході проведення перевірки, не може бути підставою для застосування до позивача відповідної заборони, встановленої Законом України " Про очищення влади" та звільнення з роботи.

Щодо договору дарування грошей судова колегія зазначає.

В силу вимог ст. 717 Цивільного Кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як зазначено в ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору дарування, а саме: договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При дослідженні договору дарування грошей від 20 березня 2014 року, судом встановлено, що за вказаним договором ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 кошти в сумі 290 000грн. Однак, вказаний договір не посвідчений нотаріусом у порядку встановленому законом, сума коштів по договору дарування від 20 березня 2014 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 290 000 грн. перевищує встановлений законом п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а тому договір дарування мав бути посвідчений нотаріально в обов'язковому порядку.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору дарування встановлені статтею 220 ЦК України, відповідно до якої, зокрема, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

В даному випадку судова колегія прийшла до висновку, що не посвідчення нотаріально договору дарування грошей батьком позивачки не може свідчити про відсутність обставин фактичного укладення такого договору, фактичної передачі коштів. Не дотримання форми укладення договору, а саме її не посвідчення нотаріально, тягне за собою цивільно - правові наслідки для його учасників і не може свідчити про незаконність отримання коштів позивачкою.

Крім того вирішуючи питання щодо недостовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) або невідповідності вартості майна (майнових прав) отриманим доходам податковим органом не було враховано та не повно відображено у висновку наступне;

- відповідачем при здійсненні перевірки не було дотримано вимог положень Порядку № 1100, та не взято до уваги всю наявну в нього інформацію про доходи особи, стосовно якої проводиться перевірка, оцінивши її на предмет правомірності отримання таких доходів і підставності використання з метою набуття майна (майнових прав) та не проведено порівняльного аналізу на предмет відповідності вартості майна (майнових прав) особи, стосовно якої проводиться перевірка, її доходам;

- відповідачем не враховано положень Сімейного кодексу України у частині правомірності отримання і використання позивачем коштів отриманих від батька, так як в даному випадку не перевірялась трудова діяльність члена його сім'ї - дружини, матері позивачки;

- контролюючим органом взято до уваги доходи батька позивачки, не за весь період його діяльності, адже чинне законодавство України не встановлює яких-небудь часових меж у контексті дослідження доходів особи, стосовно якої проводиться перевірка;

- відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення ним порівняльного аналізу інформації щодо доходів позивача, отриманим із законних джерел, з вартістю належного йому майна (майнових прав), що Положенням № 1100 визначається як обов'язковий етап перевірки, у ході якого й з'ясовується відповідність чи невідповідність вартості майна доходам;

- контролюючим органом не було перевірено обставини ( у висновку відсутнє будь - яке зазначення ) щодо того, що сума коштів подарована батьком частково утворилась внаслідок зміни курсу національної валюти щодо долара США.

Викладені вище обставини є підставою для задоволення заявленого позову в частині скасування висновку податкового органу складеного за результатом перевірки відомостей, визначених Законом України «Про очищення влади» щодо позивача.

Доводи позивача з приводу того, що кошти отримані за договором дарування не потрібно було декларувати в декларації, оскільки вона задекларувала придбану за ці грошові кошти квартиру і до того ж вказані кошти оподатковуються за нульовою ставкою у відповідності до пп.174.2.1 п.174.2 ст.174 Податкового Кодексу України є помилковими з огляду на те, що позивач не врахував, що вказані норми стосуються розділу ІУ Податкового Кодексу України «Податок на доходи фізичних осіб» та встановлюють, зокрема, подання податкової декларації. Тобто декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру та річна декларація про майновий стан і доходи (податкова декларація) є різними як за своєю формою так і за своєю суттю, оскільки декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру прийнята на виконання Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». В той час як річна декларація про майновий стан і доходи (податкова декларація) прийнята на виконання вимог Податкового законодавства і затверджується відповідним державним органом, що регулює відносини у сфері справляння податків і зборів і подається, відповідно, безпосередньо до податкового органу.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу, то суд уважає за необхідне звернути увагу на таке.

В силу вимог ч.14 ст.5 Закону України «Про очищення влади», керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Як встановлено судом, відповідач 2 отримав висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» 26.07.2016 року ( а. с. 17). В подальшому 28.07.2016 року відповідачем виданий наказ №176/к «Про звільнення ОСОБА_3». Відтак відповідачем 2 норми вказаного Закону дотримані, що свідчить про правомірність винесеного наказу на час отримання висновку податкового органу.

Однак в ході судового розгляду суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про неправомірність складеного податковим органом висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» № 9359/17-16-13-06-09 від 19.07.2016 , а позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу №176/к «Про звільнення ОСОБА_3»., поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від першої вимоги яка задовольняється судом, то такі позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення судова колегія також зазначає, що до стягнення підлягає з Головного управління статистики в Рівненській області на користь ОСОБА_3 21 196.80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з розрахунку здійсненого відповідно до постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 "Затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" виходячи із заробітної плати за два повних місяці роботи позивача, що передували звільненню та із кількості робочих днів за цей період.

Згідно з довідкою Головного управління статистики від 20.09.2017 року № 13-45/133 розмір середньоденного заробітку позивача становить 73,60 грн. (1602,26+1489,10) : (23+19). Вимушений прогул у період з 28.07.2016 року по 21.09.2017 року включно становить 288 робочих днів, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 21 196,80 грн.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є крім іншого невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

В даному випадку судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального права, що призвело до не правильного вирішення даного спору і висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, що є підставою для її скасування та для задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" червня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати висновок Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 19.07.2016 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» №9359/17-16-13-06-09 щодо ОСОБА_3.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління статистики в Рівненській області від 28.07.2016 року №176/к «Про звільнення ОСОБА_3» з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» за п. 7-2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді провідного спеціаліста - економіста відділу організації статистичних спостережень і взаємодії з респондентами та постачальниками адміністративних даних управління координації статистичної діяльності, взаємодії з користувачами і респондентами та забезпечення доступу до публічної інформації Головного управління статистики в Рівненській області, з 29.07.2016 року.

Стягнути з Головного управління статистики в Рівненській області на користь ОСОБА_3 21196.80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" вересня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:

Головне управління статистики в Рівненській області вул.Короленка,7,м.Рівне,33028

Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,