Справа № 428/6084/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 вересня 2017 року м. Київ К/800/31121/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання неправомірними дій відповідача; скасування рішення від 23.05.2017р. № 2679/2017 про відмову в перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме 84 %, без урахування періоду роботи на посаді помічника прокурора Станично-Луганського району; зобов'язання відповідача здійснити з 28.07.2016р. перерахунок раніше призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 % заробітку судді та призначити його у розмірі 90 % заробітку судді (суддівської винагороди), працюючого на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, включивши до стажу роботи судді, який визначений Законами України «Про статус суддів» і «Про судоустрій і статус суддів», що діяли в редакціях на час набуття позивачем такого права, крім роботи на посаді судді, період роботи на посаді помічника прокурора Станично-Луганського району з 16.06.1987р. по 23.03.1993р., що складає 5 років 9 місяців 7 днів; зобов'язання відповідача виплатити заборгованість по призначеному позивачу щомісячному довічному грошовому утриманню судді у відставці, що утворилася внаслідок незаконного зменшення відповідачем розміру щомісячного грошового утримання, через неправильне встановлення та обчислення стажу моєї роботи на посаді судді,

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.07.2017р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017р., позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 в період з 16.06.1987р. по 23.03.1993р. працювала на посаді помічника прокурора Станично-Луганського району, з 24.03.1993р. по 22.03.2011р. на посадах судді та заступника голови Станично-Луганського районного суду Луганської області, з 23.03.2011р. по 30.11.2015р. на посаді судді апеляційного суду Луганської області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 12.11.2015р. № 788-VIII позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, а наказом в.о. голови цього суду №169 від 23.11.2015р. - остання й виключена із списочного складу суддів апеляційного суду Луганської області.

Відповідачем призначено позивачу щомісячне грошове утримання, як судді у відставці, у розмірі 84 % від заробітної плати працюючого судді відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №2453 від 07.07.2010р.

15.05.2017р. позивач звернулася з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 %, проте отримав рішення управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 23.05.2017р. №2679/2017, яким відмовлено в перерахунку пенсії.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. №3-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 р. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI, ст.120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015р. №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній до 28.03.2015р.) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р., судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" було передбачено зарахування спірного періоду роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки вона була обрана на посаду до набрання чинності цим Законом.

Статтями 58 та 64 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи; конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно ж до ст.21 та ст.22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п.8 ч.4 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 цієї ж статті Закону).

Враховуючи викладене, суди пришли до висновку, що до стажу роботи позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час роботи на посаді помічника прокурора Станично-Луганського району (5 років 9 місяців 7 днів), що, в свою чергу, дає право на призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів п.5 ч.5 ст.214 КАС України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, що її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник