Справа № 802/1149/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 р. м. Вінниця Справа № 802/1149/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3, позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.04.2017 р. №, №, №, №, №.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за результатом якої складено акт, в якому зафіксовані виявлені перевіркою порушення. Зокрема, у акті вказано, що позивачем порушено:

- п.51.1 ст. 51, п.176.2 ст. 176 ПК України, подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків з недостовірними відомостями;

- п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого донараховано податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 164 193,12 грн.;

- ч.11 ст.8, п. 2 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано єдиний внесок за 2016 рік в сумі 72 372, 7 грн.;

- п.п.1.1, п.1.2, п.1.3 п.16 донараховано військовий збір за 2016 рік в сумі 13 682,76 грн.

За наслідком проведеної перевірки сформовані податкові повідомлення рішення, якими збільшено суму грошового зобовязання, вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Підставою для прийняття рішень стало зняття податковим органом суми «інших витрат», понесених позивачем під час здійснення господарської діяльності у звязку із тим, що такі не підтверджено документально.

З такою позицією позивач не погоджується, вказуючи що ним документально підтверджено «інші витрати» понесені ним у звязку із введенням господарської діяльності. Відтак, вважає протиправними рішення про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, та прийняті, як наслідок, рішення про нарахування військового збору, недоїмки зі сплати єдиного внеску та штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Зокрема зазначили, що позивачем неправомірно до складу витрат безпосередньо повязаних з отриманням доходів віднесено «інші витрати», оскільки такі не підтверджені документально. Окремо також вказали, що документи, які надані при подачі позову, які підтверджують витрати не надавались при перевірці, а відтак, відповідно до вимог статті 44 ПК України, вважаються такими, що були відсутні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

В період з 13.02.2017 р. по 03.03.2017 р. на підставі наказу № 235 від 23.02.2017 р. посадовими особами Вінницької ОДПІ ГУ ДФС України у Вінницькій області, проведена документальна планова виїзна перевірка правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. та дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства діяльності - ФОП ОСОБА_3, за наслідком якої складено акт № 103/13/НОМЕР_1 від 13.03.2017 р. (акт перевірки).

У висновку акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлені наступні порушення:

1) п.119.2 ст.119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку;

2) ч.11 ст.8, п. 2 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано єдиний внесок за 2016 рік в сумі 72 372, 7 грн.;

3) п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого донараховано податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 164 193,12 грн.;

4) п.п. 1.2, 1.3 п.16 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого донараховано військовий збір за 2016 рік в сумі 13 682,76 грн.

За наслідком проведеної перевірки та складеного акта, податковим органом прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 21.04.2017 р., яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування за основним зобовязанням - 164 193,12 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 82 096,56 грн.; - податкове повідомлення-рішення № від 21.04.2017 р., яким визначено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір за основним зобовязанням 13682,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 420, 69 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 20.04.2017 р., яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачений податковими агентами із доходів платника податків за штрафними (фінансовими) санкціями 510 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21.04.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 7 237,27 грн.

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 21.04.2017 р., якою визначено суму недоїмки у розмірі 72 372, 70 грн.

Як встановлено судом, підставою для прийняття зазначених рішень стало заниження, на думку податкового органу, чистого оподаткованого доходу за 2016 рік, що полягає у безпідставному включені позивачем до складу «інших витрат» не підтверджені документально витрати на суму 760 265,26 грн.

З такими висновками, викладеними у акті перевірки, суд не погоджується, виходячи з наступних міркувань.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування врегульовано статтею 177 ПК України.

Так, відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України (в редакції чинній у 2016 році), доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Норми пункту 177.1 цієї ж статті в редакції чинній з 1.01.2016 року викладено наступним чином: доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до положень підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Із положень підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України, випливає, що не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на вїзд (віз), обовязкове страхування, інші документально оформлені витрати, повязані з правилами вїзду та перебування у місці відрядження , в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у звязку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є обєктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

До оподатковуваного доходу не включаються також витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у звязку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження , а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження .

Будь-які витрати на відрядження не включаються до оподатковуваного доходу платника податку за наявності документів, що підтверджують звязок такого відрядження з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що витрати на відрядження працівників відносяться до інших витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів.

Окремо, суд зазначає, що в розумінні статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність (далі Закон № 996), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Отже, з аналізу наведеного визначення видно, що первинний документ містить дві обовязкові ознаки: має містити відомості про господарську операцію та підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно статті 1 Закону № 996, господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Так, згідно положень частин першої та другої статті 9 Закону № 996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.10.1997 р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №377506. Здійснює господарську діяльність, повязану із будівництвом житлових і нежитлових будівель. На останнє отримав ліцензії 29.02.2012 р., 30.01.2017 р.

Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік від 09.02.2017 р. ФОП ОСОБА_3 віднесено до вартості документально підтверджених витрат повязаних із господарською діяльністю - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (додаток Ф2) на суму 760 265, 26 грн.

При цьому, до складу цих витрат віднесено витрати, понесені позивачем на відрядження своїх працівників, які відїжали для виконання будівельних робіт.

На підтвердження факту здійснення відряджень ФОП ОСОБА_3 надано наступні документи:, посвідчення про відрядження; відомості на виплату грошей на відрядження; накази (розпорядження) про відрядження; звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, виписки з банківських рахунків.

Оцінюючи позицію податкового органу щодо не прийняття до уваги даних документів при прийнятті оскаржуваних рішень, з підстави ненадання їх під час перевірки, суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно пункту 44.7 статті 44 ПК України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом пяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Як видно із матеріалів справи, не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки, ФОП ОСОБА_3 07.04.2017 р. на адресу ГУ ДФС у Вінницькій області направлено заперечення, до яких додані підтверджуючі документи віднесення витрат, зокрема, накази про відрядження, платіжні документи на отримання коштів працівниками, які вибувають у відрядження, товарні чеки, квитанції про сплату товару, авансові звіти, видаткові касові ордера, накладні на отримання товару, банківські документи.

За наслідком розгляду заперечень, Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області надіслано відповідь вих. №513/Ш/02-32-13-03 від 19.04.2017 р. , у підсумку якої зазначено, що звіт про використання коштів предявлено без номера та без дати та що відповідно до видаткового ордеру №1-4 від 13.04.2016 р. кошти під звіт видано ОСОБА_4 о.М., а товар згідно накладної відпущено ОСОБА_5 Також вказано, що у ФОП ОСОБА_6 у якого придбано товар на суму 8 708 грн. відсутнє свідоцтво платника єдиного податку. Відтак, податковим органом, документи додані на підтвердження інших витрат не прийнято до уваги при розгляді заперечень.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність у контрагента позивача, а саме ФОП ОСОБА_6 свідоцтва платника єдиного податку та порушення таким вимог податкового законодавства, як підставу для зняття з позивача витрат, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у позивача права віднести до переліку понесених ним витрат, дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Стосовно відсутності дати та номеру на звіті про використання коштів, тут суд звертає увагу, що податковим органом надано оцінку лише одному звіту про використання коштів ОСОБА_4 Однак, як видно із матеріалів справи, звіти про використання коштів (арк. 223 т.5, арк.23, 35, 78 т.6) містять дату та номер. Окрім того, відсутність на звітах про використання коштів дати чи номера не виключає можливість віднесення до складу витрат фактично сплачені витрати на відрядження працівників.

Відносно видачі коштів на придбання товару ОСОБА_4, в той час, як товар згідно накладної відпущено ОСОБА_5, тут суд звертає увагу, що фактично дані витрати відносяться до витрат на придбання товару, проте дане питання досліджувалося при здійсненні перевірки та у перевіряючого також не існувало питань з приводу основних витрат на придбання товарів.

Відтак, за сукупністю наведених обставин, суд не погоджується в цілому з позицією податкового органу про безпідставність віднесення до складу витрат безпосередньо повязаних з отриманням доходів, «інших витрат» виходячи з наведених вище обставин та враховуючи норми процитованого податкового законодавства.

А відтак, за наведених обставин, відсутні підстави вважати, що позивачем завищено «інші витрати» в загальній сумі 760 265, 26 грн. та, відповідно, занижено чистий оподатковуваний дохід. Наслідком чого є те, що прийняте податкове повідомлення-рішення № від 21.04.2017 р. про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо оскаржуваного рішення № від 20.04.2017 р., то воно є похідним та винесеним податковим органом виключно у звязку з нарахуванням позивачу податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № від 21.04.2017 р., а відтак підлягає скасуванню.

Після прийняття рішення про нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб з наведених вище підстав, податковий орган також сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- НОМЕР_2 від 21.04.2017 р., якою визначено суму недоїмки у розмірі 72 372, 70 грн. та прийняв рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21.04.2017 р. у сумі 7237,27 грн., керуючись наступним.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464-VI), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно частин третьої, восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Водночас, згідно пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Окрім того, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.04.2017 р. про збільшення суми грошового зобовязання за платежем військовий збір за податковим зобовязаннями у розмірі 13 682, 76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3420, 69 грн., оскільки, як встановлено підпунктами 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, а обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що наведені рішення субєкта владних повноважень мають похідний характер від рішення щодо якого суд дійшов висновку про його протиправність та скасування, а тому вони також є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем суду не доведена правомірність прийнятих спірних рішень, відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стаття 94 КАС України встановлює, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, враховуючи, що по цій справі судовий збір сплачений позивачем у розмірі 5 107 грн., що підтверджується квитанцією №3 від 21.07.2017 р., то він підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протипраним та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 21.04.2017 р. за № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 від 20.04.2017 р., рішення № НОМЕР_6 від 21.04.2017 р. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- НОМЕР_2 від 21.04.2017р.

Стягнути на користь ФОП ОСОБА_3 (вул.Чайковського, 15/88, м.Вінниця) судовий збір у розмірі 5 107 (п'ять тисяч сто сім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе , 7, м. Вінниця

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна