Справа № 237/2733/17
Суддя: Сенаторов В. А.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 237/2733/17
Номер провадження 2-а/237/75/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.17 року місто Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.

за участю:

секретаря Лахно Т.Г.,

представник позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Дешевої І.В., Литвиненко Ю.П.

представника третьої особи Рубець С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Мар'їнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Мар'їнського районного суду Донецької області із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач стверджує, що у 2010 році здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, яке видане Пенсійним фондом України. З червня 2016 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, як отримувач пенсії. У серпні 2016 року на банківський рахунок відповідач перерахував позивачу 14117,08 грн., після чого позивач звернулась із заявою про поновлення виплати пенсії. З листа відповідача від 25 квітня 2017 року за вих.. № 42/4-01-01-08 стало відомо, що у серпні 2016 року на банківський рахунок Державного ощадного банку позивачу перерахована пенсія у розмірі 14117,08 грн., за період з 01.09.2014 року по 31.01.2015 року та з 01.02.2016 року по 31.08.2016 року. Фактично відповідачем не було здійснено виплату належної позивачу пенсії за проміжок часу з лютого 2015 року по 31 січня 2016 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі договору № 20/17-к від 10 серпня 2017 року позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

У запереченнях, наданих на позов, та у своїх усних поясненнях представник відповідача проти позову заперечували, з огляду на відсутність правових підстав для проведення нарахування та виплати позивачеві пенсії. Зокрема, представник відповідача Дешева І.В. зазначила, що управлінням Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області правомірно була припинена виплата пенсії позивачу з 01.02.2015 року, оскільки за період з вересня 2014 року по січень 2015 року включно позивач не зверталась до поштового відділення у місті Курахове для отримання перерахованої їй до виплати пенсії, тому згідно ч. 4 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплату пенсії припинено.

Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що 15 липня 2016 року комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийняла рішення про відновлення позивачу соціальної виплати з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи.

Дослідивши доводи позивача та заперечення відповідача суд дійшов висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами є публічно правовими, позов підлягає судовому розгляду за правилами адміністративного судочинства в Україні. У відповідності до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд дійшов висновку, що цю адміністративну справу необхідно розглядати за загальними правилами КАС України.

Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачу, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія за віком з 2010 року довічно. Ця обставина доведена Посвідченням № НОМЕР_1 від 20.01.2010 року, яке було видане Пенсійним фондом України (а.с.8) та не заперечується відповідачем. Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки № від 18.04.2017 (а.с.9). Цю обставину підтверджено третьою особою у судовому засіданні. Ці обставини не заперечується відповідачем.

Рішення УПФУ Мар'їнського району Донецької області про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_5 відповідачем суду не надано. Представник ПФУ пояснила, що пенсію припинено позивачеві в наслідок того, що за період з вересня 2014 року по січень 2015 року включно позивач не зверталась до поштового відділення у місті Курахове для отримання перерахованої їй до виплати пенсії, тому згідно ч. 4 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплату пенсії припинено.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Приймаючи рішення, суд виходить із того, що ані воєнний, ані надзвичайний стан в Україні та, зокрема, на території Донецької області не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у якій м. Донецьк Донецької області.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, або зареєстровані у місті Донецьк Донецької області.

Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач, УПФУ Мар'їнського району Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_5, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_5 сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд виходить із того, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідач заперечує проти позову, але не надав жодного доказу на підтвердження того, що бездіяльність відповідача, щодо виконання своїх публічно-правових обов'язків з нарахування і виплати у встановленні законом строки пенсії позивачеві, є обґрунтованою, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про таку бездіяльність, є добросовісною, тобто не порушує прав особи. Також, суд переконаний, що дії відповідача, який допустив таку бездіяльність, не є і розсудливими, оскільки вони не були вчиненні після уважного вивчення усіх обставин що мають значення для прийняття рішення про припинення нарахування пенсії.

Відповідач не довів, що ним було обрано найкращій спосіб реалізації його повноважень, найкращій варіант поведінки з тим, щоб не завдавати шкоди особі, яка має право на пенсію за віком ще з 2010 року, з огляду на те, що ця пенсія є основним джерелом для реалізації особистих немайнових прав позивача, які забезпечують природне існування фізичної особи.

Бездіяльність відповідача порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації встановленого законом права позивача на пенсію за віком, реалізацією права на соціальний захист в сенсі ст.46 Конституції України і цілями на які, врешті, спрямована була така бездіяльність відповідача. Оскільки, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а сама людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме таким змістом такою спрямованістю повинні були би бути наповненні дії відповідача щодо позивача у спірних правовідносинах.

Відповідач не зміг довести, що він по відношенню до громадянина України ОСОБА_5 дотримався принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, а його бездіяльність не була наслідком тієї обставини, що позивач має зареєстроване місце проживання на території України у смт. Старомихайлівка, Донецької області.

Відповідач не діяв у відповідності до закону, зокрема - у відповідності до ст.3, ст. 46 Конституції України, ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто з порушенням встановленого в Україні правового порядку (ч.2 ст.19 Конституції України) .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що порушене шляхом протиправної бездіяльності право позивача на отримання пенсії за віком підлягає відновленню шляхом поновлення нарахування та виплати ОСОБА_5 пенсії за період, починаючи з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Мар'їнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 72, 94, 160 КАС України, ст. 8, 19, 46, 49, 64, 92 Конституції України, ст.. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Мар'їнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області здійснити виплату пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий час, а саме з 01 лютого 2015 року по 01 лютого 2016 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 22.09.2017