Справа № 349/496/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7429/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу начальника Відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської обл. від 08.06.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до начальника Відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

23.03.2017р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації /РДА/ Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 щодо надання відповіді № 02/01-14/11 від 03.01.2017р. на звернення позивача від 06.12.2016р.; зобовязати виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 обєктивно та всебічно перевірити звернення ОСОБА_3 від 06.12.2016р. та надати вмотивовану відповідь відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян»; визнати протиправною бездіяльність виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 щодо ненадання відповідей на звернення позивача від 27.12.2016р. та від 24.01.2017р.; зобовязати виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 надати відповіді на звернення позивача від 27.12.2016р. та від 24.01.2017р.; визнати дії виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 в стосунку надсилання листа № 238/01-14/11 від 06.03.2017р., такими що є протиправними та грубо порушують права та інтереси позивача; судові витрати покласти на відповідача (а.с.2-5).

Ухвалою суду від 08.06.2017р. закрито провадження у справі в частині вимог: про визнання протиправною відповіді виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 № 02/01-14/11 від 03.01.2017р.; про визнання протиправною бездіяльності виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 27.12.2016р.; про зобовязання начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 надати відповідь на звернення позивача від 27.12.2016р. (а.с.72-73).

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської обл. від 08.06.2017р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_3 від 24.01.2017р.; зобовязано начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 надати відповідь на запит на інформацію ОСОБА_3 від 24.01.2017р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 295 грн. 32 коп. (а.с.75-77).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила відповідач начальник Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2, яка покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.83-85).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції всупереч обставинам справи прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач не надала відповідь на запит від 24.01.2017р.; також позивач не довів, у чому саме полягає порушення його прав згідно Закону України «Про звернення громадян».

Оскільки чергова заява позивача від 19.08.2016р. щодо працевлаштування педагогічним працівником була належним чином розглянута відповідачем з наданням відповіді (лист № 875/01-14/11 від 26.09.2016р.), тому у відповідь на інформаційний запит від 24.01.2017р. на підставі ч.2 ст.8 Закону України «Про звернення громадян» було вказано на неможливість розгляду повторного звернення щодо одного і того самого питання.

Таким чином вважає, що її діями та рішеннями не порушені права позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідь на інформаційний запит від 24.01.2017р. відповідач скерувала лист № 238/01-14/11 від 06.03.2017р., в якому вказала на однотипність запиту із попередніми заявами позивача за 2015-2016 роки, а відтак переписку по одних і тих самих зверненнях слід вважати завершеною.

Ненадання відповідачем вмотивованої відповіді на звернення позивача від 24.01.2017р. є порушенням вимог ст.ст.15, 19 Закону України «Про звернення громадян».

Також суд не убачав підстав для задоволення решти позовних вимог, оскільки відповідь відповідача № 238/01-14/11 від 06.03.2017р. не створює для позивача жодних правових наслідків і тільки підтверджує бездіяльність відповідача.

Аналіз змісту поданої відповідачем апеляційної скарги вказує на те, що остання фактично оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, оскільки наводить доводи на правомірність своїх дій по розгляду інформаційного запиту позивача від 24.01.2017р.

Таким чином, рішення суду в частині, якій позивачу відмовлено у задоволенні вимоги про визнання протиправною відповіді відповідача № 238/01-14/11 від 06.03.2017р., в апеляційному порядку сторонами не оскаржується, у звязку з чим апеляційний суд не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Вказані твердження відповідають розясненням, наведеним в п.п.13.1 та 13.2 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі».

Разом тим, правильно по суті вирішивши справу, суд помилково застосував норми матеріального права, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 24.01.2017р. позивач ОСОБА_3 скерував до відповідача виконуючому обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 інформаційний запит, в якому просив надати наступні інформацію: чи надавалися ним адресату відповідно до поданої заяви від 19.08.2016р. щодо працевлаштування в одну із шкіл району копії дипломів, а також вказати кількість дипломів та за якими кваліфікаціями він намагався працевлаштуватися згідно доданих до заяви від 19.08.2016р. дипломів ? (а.с.14).

У відповідь відповідач скерував позивачу лист № 328/01-14/11 від 06.03.2017р., відповідно до якого запит від 30.01.2017р. занесений в книгу реєстрації заяв, скарг відділу освіти з дотриманням вимог чинного законодавства; заяви всі однотипні, як і попередні за період 2015-2016 роки, відповіді на які скеровані, через що переписка по одних і тих самих мотивованих зверненнях завершена (а.ас.17).

Звертаючись до суду із відповідним позовом, ОСОБА_3 обґрунтовував свої вимоги недотримання відповідачем, зокрема, вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

На цей Закон він також покликався і в самому інформаційному запиті від 24.01.2017р.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 19 цього Закону передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно ч.1 ст.20 цього Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналіз наведених обставин свідчить, що інформаційний запит, складений ОСОБА_3 24.01.2017р., підпадає під ознаки запиту на інформацію, які визначені у ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зокрема, колегія суддів враховує, що згідно розяснень, наведених у довідці ВАС України від 01.06.2013р. про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», за визначенням «публічна інформація» можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Інформаційний запит ОСОБА_3 від 24.01.2017р. стосувався інформації щодо представлення ним до його заяви від 19.08.2016р. про працевлаштування копій дипломів (їх кількість та види кваліфікації).

За таких обставин вказаний запит належить до інформаційних запитів, при цьому останній підлягає розгляду відповідачем саме в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

У звязку з наведеним, відповідач як розпорядник інформації зобовязаний був розглянути вказаний запит на інформацію та не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання цього запиту надати запитувачу інформації. Однак, вказаних дій відповідачем не вчинено і належної відповіді на запит позивача не надано.

Покликання відповідача на наявність вже розглянутих однотипних заяв за 2015-2016 роки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для відмови у наданні публічної інформації визначені приписами чч.1 і 2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зокрема, цією нормою передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, наявність вже розглянутих однотипних заяв за 2015-2016 роки не відноситься до підстав для відмови у наданні публічної інформації.

Також подальша відповідь відповідача від 22.05.2017р. на запит від 24.01.2017р. не може вважатися належним виконанням вимог закону, оскільки така надана без дотримання строків на отримання публічної інформації та отримана вже після предявлення відповідного позову до суду (а.с.45).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, при цьому належить визнати протиправною бездіяльність виконуючого обовязки начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_3 від 24.01.2017р.; зобовязати начальника Відділу освіти Рогатинської РДА Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 надати відповідь на запит на інформацію ОСОБА_3 від 24.01.2017р.; решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Разом з тим, правовою підставою для часткового задоволення заявленого позову слід вважати норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», який регулює спірні відносини.

При цьому, покликання суду першої інстанції на норми Закону України «Про звернення громадян» є хибними та помилковими.

Також колегія суддів не убачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки позивачем надано документальне підтвердження понесених витрат, повязаних з прибуттям до суду, та добових (а.с.68-69).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права, через що оскаржувану постанову слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів часткового задоволення позовних вимог.

В решті постанова суду прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу начальника Відділу освіти Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської обл. ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської обл. від 08.06.2017р. змінити в частині мотивів часткового задоволення заявленого ОСОБА_3 позову, виклавши такі в мотивувальній частині рішення апеляційного суду.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6