Справа № 821/250/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2017 р. м. Київ К/800/22596/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуСкадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області
на постанову та ухвалуХерсонського окружного адміністративного суду від 29.04.2016 Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016
справі №821/250/16
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доСкадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 або платник/позивач) звернулась до суду із вказаним адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати винесені Скадовською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - ОДПІ, податковий орган/відповідач): вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2016 №Ф-; рішення від 01.02.2016 №, № про застосування штрафних санкцій; податкове повідомлення-рішення від 18.02.2016 №.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.04.2016, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016 позов задоволено в межах заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням судів відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити, оскільки вважає, що вони були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від позивача письмових заперечень на касаційну скаргу ОДПІ не надходило, що не перешкоджає розгляду її по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявності підстав для відмови у задоволенні касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем у період з 18.01.2016 по 22.01.2016 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача за результатами якої 29.01.2016 складено акт №14/17/НОМЕР_1 про результати оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладання платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації, визначених підпунктом 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) за період з 10.03.2015 по 16.09.2015.

Вказаною перевіркою встановлено, що платником занижено: податок на доходи фізичних осіб за березень - вересень 2015 року, всього у сумі 1105.84 грн., чим допущено порушення вимог підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164 пункту 164.6 статті 164, абзацу «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України; суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за березень - вересень 2015 року, всього у сумі 3089.63 грн., чим допущено порушення вимог пункту 5, пункту 7 статті 8, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464). Також визначено порушення вимоги підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14, пункту 46.1 статті 46, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, статті 51, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 7, підпунктів «б», «г» пункту 176.2 статті 176 ПК України в результаті чого не подано у встановлений термін податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку форми №1ДФ за І, ІІ, ІІІ кВ. 2015 рік; підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону №2464 в результаті чого платником не подано звітність по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за: березень - вересень 2015 року.

На підставі акту перевірки, 01.02.2016 відповідачем прийняті: вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не сплаченого єдиного внеску; рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом №2464; податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 18.02.2016 № .

Судами також встановлено, що підставою для висновку відповідача про порушення податкового та соціального законодавства стали матеріали робочої групи з питань легалізації виплати заробітної плати і зайнятості населення УПСЗН Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області, якими виявлено факт використання ФОП ОСОБА_1 не оформленої найманої праці.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій прийшли до висновку з яким по суті погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що ОДПІ не надано належних та допустимих доказів факту нарахування, виплати чи надання позивачем у березні - вересні 2015 на користь будь-яких осіб, з якими позивачем не укладено трудові угоди або цивільно-правові угоди, заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108//95-ВР), іншої винагороди.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Функції контролюючих органів визначено статтею 191 ПК України, згідно з пункту 191.1 якої контролюючі органи здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених Кодексом, а також надають податкові консультації відповідно до норм Кодексу.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР та статтею 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі із дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Якщо колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Порядок оподаткування податком на доходи фізичних осіб регулюється розділом IV ПК України.

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених розділом IV цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України).

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Разом з тим, особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду (підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України).

Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 (далі - Порядок).

Згідно з Довідником ознак доходів, наведених у додатку до Порядку, під ознакою доходу « 101» відображаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Крім того, пунктом 1 частини першої статті 7 Закону №2464 визначено, що базою нарахування єдиного внеску для підприємств, установ та організацій, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону № 108, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з пунктом 2 статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга статті 9 Закону №2464).

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пп. 4 і 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, для яких звітним періодом є календарний рік (частина восьма статті 9 Закону №2464).

Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок № 435), відповідно до пункту 9 розділу IV якого таблиця 6 додатка 4 до Порядку № 435 призначена для формування страхувальником у розрізі кожної застрахованої особи відомостей про суми нарахованої їй заробітної плати (доходу) у звітному місяці.

Нарахування відображаються за календарний місяць (з першого до останнього числа місяця).

Кількість календарних днів перебування у трудових / цивільно-правових відносинах протягом звітного місяця не може зазначатися у звітному місяці за майбутні та минулі звітні періоди, за винятком відпустки, відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами та випадків поновлення на роботі особи за рішенням суду.

Якщо нарахування заробітної плати здійснюється за попередній період, зокрема у зв'язку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, суми донарахованої заробітної плати включаються до заробітної плати місяця, у якому були здійснені такі донарахування.

Як встановлено судами під час розгляду даної справ, трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 не існувало, що підтверджується матеріалами справи, зокрема свідченнями опитаної в якості свідка ОСОБА_2 Допустимих первинних документів (заяви на працевлаштування, наказу про зарахування до штату та інше) на її працевлаштування та праці у штаті ФОП ОСОБА_3 представником відповідача не надано, що вказує на обґрунтованість позиції судів про протиправність висновків акту перевірки в частині допущення платником вимог податкового та соціального законодавства по не нарахування податків та зборів з виплачених сум доходів найманому працівнику.

При цьому, суд касаційної інстанції переглядаючи судові рішення попередніх інстанцій у даній справі враховує принцип презумпції протиправності дій суб'єкта владних управлінських функцій, закріплений в частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України та принцип презумпції правомірності рішень платника податків, закріплений в пункті 56.21 статті 56 ПК України.

З урахуванням зазначеного, не вбачається порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи і вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Разом з цим, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (гіпер посилання: https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено, про що, 27.12.2016, в реєстрі зроблений відповідний запис під №6000849.

Відповідно до частини 2 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі ліквідації підприємства, установи, організації, яка була стороною у справі.

Оскільки діяльність позивача як юридичної особи була припинена після ухвалення оскаржуваних судових рішень у даній справі, законність яких перевірена, суд касаційної визнає їх такими, що втратили законну силу із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 220, 222, 223, 226, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Скадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області залишити без задоволення.

2. Визнати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29.04.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016 законними і такими, що втратили законну силу. Провадження у справі №821/250/16 закрити.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П. Юрченко
Судді Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна