Справа № 308/6660/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9140/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сапіги В.П., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця з України,-

В С Т А Н О В И В:

13.07.2017 року позивач Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернулося до суду з позовом до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, в якому просить примусово видворити з України відповідача, на підставі ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Одночасно з адміністративним позовом позивачем подано клопотання, в якому просить затримати громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 клопотання задоволено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду позовом про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, який 10.07.2017 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Тута» на напрямку 203 прикордонного знаку при спробі незаконного перетинання державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку Республіку. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України відсутні.

Відтак, клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України підлягає до задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її постановленою із порушенням норм матеріального права, громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що громадяни соціалістичної республіки ОСОБА_1 підлягають видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.183-7 КАС України, а за процедурою, визначеною ст.29 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав» від 3 вересня 2008 року. Визначену чинним законодавством процедуру реадмісії позивач не застосував, у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, ухвала, якою прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення підлягає скасуванню, оскільки затримання спрямоване на забезпечення видворення іноземця та втрачає підстави у разі відмови у позові в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 10.07.2017 року прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділу прикордонної служби «Гута» на напрямку 203 прикордонного знаку був виявлений та затриманий громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 при спробі незаконного перетинання державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку Республіку. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 10.07.2017р.

Згідно протоколу уточнення анкетних даних затриманого від 11.07.2017р., вбачається, що 10.07.2017 на ділянці відповідальності Чопського прикордонного загону було затримано особу, громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Під час подальшої роботи із затриманим останній був ідентифікований як громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується довідкою від 13.07.2017р. № 27/169.

Рішенням, затвердженим начальником Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, від 13.07.2017р. про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 10.10.1982 року нароження, вирішено примусово повернути за межі території України. Вказаним же рішенням вирішено розмістити відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, із одночасною подачею позову про примусове видворення.

Пунктом 3 частини 2 статті 183-7 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення, яким затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110 пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з пункту 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України від 29 лютого 2016 року № 141, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Враховуючи вищенаведене, затримання іноземця та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливе з метою забезпечення примусового видворення з України.

Із матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду з клопотанням про затримання відповідача у зв'язку з поданням позову про примусове видворення з України і для забезпечення такого видворення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки відповідач не підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі судового рішення за процедурою передбаченою ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.183-7 КАС України, а повинна бути передана до країни свого громадянства за процедурою, визначеною Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_1 про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 р. в м. Нью-Йорку, тому не підлягає задоволенню клопотання позивача про затримання відповідача для забезпечення примусового видворення.

Разом з тим, слід зазначити, що клопотання про затримання відповідача обґрунтовується виключно необхідністю забезпечення її примусового видворення, без застосування процедури реадмісії.

Відтак, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення клопотання про затримання відповідача.

Відповідно до п.6 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що ухвалу суду першої інстанції від 13.07.2017 року слід скасувати та прийняти нову ухвалу суду про відмову в задоволенні клопотання про затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, 196, п.6 ст.199, ст.ст. 205, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, у справі №308/6660/17 за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця з України скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_3
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення виготовлено 26.09.2017 року.