Справа № 754/13572/16-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Твердохліб В.А., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Управління патрульної поліції в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_3, Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними та скасування постанов,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 3-ї роти 1-го батальйону поліції ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та скасування постанов серія АР №286119 та №286220 від 26 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням представник Управління патрульної поліції та представник особи, що не брала участь у справі - Департаменту патрульної поліції подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2017 року та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, провіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2016 року інспектор патрульної поліції 3-ї роти 1-го батальйону УПП у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_3 виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом - автомобілем Шевролет Авео, номерний знак НОМЕР_1, здійснив виїзд з прилеглої території та виконав поворот ліворуч, при цьому переткнувши подвійну суцільну смугу, після чого здійснив рух по зустрічній смузі, чим порушив п. 34. пп.1.3 дод.2 та 11.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП України.

На підставі постанови, винесеної працівником патрульної поліції від 26 жовтня 2016 року, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Крім того, інспектором патрульної поліції було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача, оскільки останній 26 жовтня 2016 року о 14 годині 30 хвилин у м. Києві по вул. М. Цвєтаєвої, біля будинку №5, керуючи транспортним засобом, виїхав на зустрічну смугу руху та при цьому не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пп.2.1 А, 2.1 Б та 2.1 Г ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КпАП України.

На підставі постанови, винесеної працівником патрульної служби від 26 жовтня 2016 року, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Скасовуючи вищезазначені постанови, суд першої інстанції керувався доказом, який долучено до матеріалів справи, а саме відеозаписом з нагрудної відеокамери працівника поліції на якому відсутні будь-які дані про порушення позивачем ПДР.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись із такими доводами суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до розділу 34 ПДР, пп. 1.3Дорожня розмітка - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.

Пунктом 11.4 ПДР визначено, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Згідно з частиною 2 ст.122 КпАП України, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Із постанови від 26.10.2016 року серія АР №286219 вбачається, що позивача було притягнуто до відповідальності за порушення розділу 34, пп.1.3 та 1 11.4 ПДР.

Проте, частина 2 ст.122 КпАП України не передбачає відповідальності за порушення водієм порядку виїзду з прибудинкової території та перетину суцільної смуги руху, здійснення руху по суцільній смузі руху, що передбачена для руху зустрічного транспорту.

Частиною 1 статті 122 КпАп України визначено. що відповідальність за даною нормою Закону наступає у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Фактично, у постанові інспектором зазначено, що позивач пересік суцільну смугу руху, здійснив рух по зустрічній смузі, чим порушив п.11.4 ПДП, який передбачає, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїзджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивача було притягнуто до відповідальності за нормою закону, зокрема за ч.2 ст.122 КпАП України, яка не передбачає відповідальності за здійснення під час керування транспортним засобом виїзду з прилеглої території, виконання повороту ліворуч, при цьому перетинання подвійної суцільної смуги, та здійснення руху у подальшому по зустрічній смузі.

В ході апеляційного розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 пояснив, що позивач вчинив порушення зустрічного роз'їзду.

Правила дорожнього руху містять пункт 13 - «дистанція, інтервал, зустрічний роз'їзд», у якому визначено порядок зустрічного роз'їзду. У постанові інспектор взагалі не послався на п.13 ПДР та не вказав, що правопорушник порушив правила зустрічного роз'їзду.

Також колегією суддів було проглянуто в ході апеляційного розгляду справи відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора поліції. Проте, у даному відеозаписі відсутні будь-які дані, які б свідчили, що позивач порушив розділ 34 пп.1.3, дод.2 та п 11.4 ПДР, а тому даний доказ колегія суддів не може взяти до уваги для встановлення факту порушення позивач вищезазначених пунктів ПДР.

Стосовно показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 колегія суддів зазначає наступне.

Судова колегія не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_3 щодо порушень позивачем ПДР, оскільки саме зазначена службова особа приймала оскаржувану постанову, а отже є зацікавленою у розгляді даної справи.

Щодо свідка ОСОБА_5, то останній взагалі займався іншим правопорушником, складав відповідну постанову, а тому не міг в повній мірі бачити сам факт вчинення правопорушення. Запис на відеокамеру даним свідком було розпочато після того, як позивача працівники поліції витягнути з автомобіля.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він йшов по вул. М. Цвєтаєвої та побачив, як позивач вчиняє правопорушення, а коли його зупинили працівники поліції, він вирішив подивитись чим все закінчиться.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що відсутні докази порушення позивачем ПДР, що тягнуть за собою притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України. Крім того, колегія суддів зазначає, що службовою особою Національної поліції взагалі було невірно кваліфіковано дії правопорушника за ч.2 ст.122 КпАП, враховуючи обставини самого правопорушення, які зафіксовано в оскаржуваній постанові.

Тому, виходячи з вимог ст.162 КпАП України, колегія суддів вважає таку постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо постанови серія АР №286220, прийнятої працівником поліції, відповідно до якої на позивача було накладено адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.126 КпАП України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 126 КпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, також послався на відеозапис, який був наданий відповідачем як доказ до матеріалів справи та досліджений судом.

Судом апеляційної інстанції було дописано свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Вищезазначені свідки пояснили, що позивач відмовився пред'явити документ, що посвідчує особу водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, поліс обов'язкового страхування, вів себе агресивно і неадекватно, що стало підставою для застосування допоміжних спецзасобів. У подальшому працівники поліції доставили позивача до найближчого відділення поліції для ідентифікації особи, де і було винесено оскаржувану постанову.

З дослідженого в суді апеляційної інстанції відеозапису не вбачається, що працівниками поліції запропоновано позивачу пред'явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний запис та страховий поліс, оскільки сам запис розпочинається з моменту, коли позивача було витягнуто з салону автомобіля та покладено на асфальт, одягнуто кайданки. Проте, із запису вбачається, що працівники поліції неодноразово запитували позивача, де його документи, однак, останній вступав у суперечки, висловлювався брутальною лайкою на адресу працівників поліції, документів не пред'являв, що дає право суду прийти до висновку, що позивач дійсно відмовився пред'явити працівникам поліції запитувані документи.

Посилання позивача у позовній заяві, що відносно нього безпідставно було застосовано силу, нанесено тілесні ушкодження, не є доказом пред'явлення позивачем на вимогу працівників поліції документів і лише може свідчити про законність чи незаконність дій працівників поліції під час виконання ними службових повноважень у т.ч. і перевищення таких повноважень, що може бути підставою для проведення службової перевірки чи порушення кримінальної справи .

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, відеозапису, тощо.

Стаття 69 КАС України визначає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимогах і заперечення осіб. які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, свідків, письмових і речових доказів.

Судовою колегією встановлено, що позивач на вимогу працівників поліції посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, страховий поліс не надав, чим порушив п.2.1 А, 3.1Б та 2.1 Г ПДР, а отже правомірно був притягнутий до відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України.

Тому в цій частині, постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також підлягає скасуванню і постанова суду в частині вимог про визнання дій інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2, ст. 126 ч 1 КпАП України.

Відповідно до п. 1 Інструкції ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (ч.4 Інструкції).

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

За змістом ч.1 ст.35 Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Поліцейський зобов'язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов'язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили. (ст. 44 Закону).

Отже, до компетенції поліцейського вищезазначеним Законом та Інструкцією віднесено право приймати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

На реалізацію покладених на поліцейського повноважень, відповідачем було складено постанови у справах про адміністративне правопорушення.

Встановлення протиправності такої постанови покладено на відповідні суди у порядку Кодексу адміністративного судочинства, що надає право особі, яка не згодна з прийнятим поліцейським рішенням, звернутись до суду з відповідним адміністративним позовом.

Таким чином, приймаючи відповідні постанови про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідач ОСОБА_3 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а тому його дії по складанню постанов є законними.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду в частині, що стосується задоволеного позову про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про вчинення адмінінстратвиного правопорушення за ч.1 ст.126 КпАП України підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанова суду є законною і підстав для її скасування не має, а тому в цій частині постанову слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198, 202 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Управління патрульної поліції в м. Києві задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року в частині задоволених позовних вимог про визнання дій інспектора щодо винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 та 126 ч.1 КпАП України неправомірними та про скасування постанови від 26 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КпАП України скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий судя: Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 27 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Троян Н.М.