Справа № 490/13285/13-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

19 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/13285/13-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді - за участю секретаряКоваля М.П. Сторчака О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.06.2017 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування рішення, ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, в якому просила визнати противоправним та скасувати рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів від 16.08.1985 №298 «Про оформлення самовільно збудованих та будівлі нових службових приміщень, жилих та нежилих прибудов» в частині оформлення самовільно збільшеної ОСОБА_8.житлової площі на 16,6 кв.м., в будинку літ. «В», самовільно збудованих сіней літ. «В» (3,41 х4,22), сараю літ. «Ц» (5,3 х2,20) по АДРЕСА_1.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.06.2017 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій вважала вказану ухвалу незаконною, безпідставною необґрунтованою та просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 є спадкоємицею ОСОБА_9 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що виданий Першою державною Миколаївською нотаріальною конторою 06.09.1999 року за р.№4-5012, стала співвласником домоволодіння АДРЕСА_1. Крім позивачки співвласниками вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Наприкінці 2012 року між співвласниками виник спір щодо користування та розпорядження земельною ділянкою під домоволодінням АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позивачка звернулася до Державного архіву Миколаївської області та отримала архівний витяг з рішення виконавчого комітету Центральної районної ради депутатів трудящихся від 16.08.1985 року №298.

Позивачка вважає, що рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів від 16.08.1985 року №298 ««Про оформлення самовільно збудованих та будівлі нових службових приміщень, жилих та нежилих прибудов» в частині оформлення самовільно збільшеної ОСОБА_8 житлової площі на 16,6 кв.м., в будинку літ. «В», самовільно збудованих сіней літ. «В» (3,41 х4,22), сараю літ. «Ц» (5,3 х2,20) по АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, оскільки вказане рішення прийнято виконавчим комітетом Центральної районної ради народних депутатів із перевищенням своїх повноважень, оскільки у житловому будинку літ. «В» було збільшено житлову площу на 16,6 кв.м., та прибудовано сіни літ. «В» (3,41 х 4.22), а також сарай літ. «Ц» (5,3 х 2,20). При цьому, Рішенням виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 18.11.1975 року №1285 виконкомам районних рад було заборонено узаконювати самовільні будівлі, а бюро технічної інвентаризації реєструвати їх. У зв'язку з чим виконавчий комітет Центральної районної ради народних депутатів порушив приписи вищевказаних актів.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений встановлений ст.99 КАС України строк звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст.99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і вході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції , щодо залишення позову без розгляду, виходячи з наступного:

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом ,встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно п. 24. Рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04,Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України , кожному гарантується право на захист його прав ,свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом ,ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді ,до підсудності якого вона віднесена .

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист по рушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з ін ших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка оскаржує рішення суб'єкта владних повноважень, пов'язані з оформленням права власності на самовільно збільшену ОСОБА_8 житлової площі на 16,6 кв.м., в будинку літ. «В», самовільно збудованих сіней літ. «В» (3,41 х4,22), сараю літ. «Ц» (5,3 х2,20) по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України ухвала суду 1-ої інстанції скасовується у апеляційному порядку , а провадження по справі закривається в порядку ст.157 КАС України ,згідно з п.1 ч.1 якої ,суд закриває провадження у справі, у разі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства .

За таких обставин ,апеляційний суд доходить до висновку ,що у зв'язку з порушенням норм процесуального права ,що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково , ухвалу суду 1-ої інстанції - скасувати з закриттям провадження у справі ,так як вказану справу віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства та необхідно роз'яснити особі, яка подала позовну заяву правові наслідки закриття провадження по справі .

Керуючись, п.1 ч. 1 ст. 3 , п.1 ч.1, ст.157, 185, ч.1ст. 195,196, п.4 ч.1. ст.198, ч.1 ст.203 ,п.4 ч.1ст. 205, 206, ст.254 КАС України, апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.06.2017 року - скасувати .

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування рішення -закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.