Справа № 802/637/16-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

28 вересня 2017 р. Справа № №802/637/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: ОСОБА_1

представників відповідачів: Гембери С.В.,Клименка Д.С.

третя особа 1: не з'явилась

третя особа 2: не з'явилась

третя особа 3: не з'явилась

третя особа 4: ОСОБА_4

третя особа 5: не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду та третьої особи - ОСОБА_4 про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача конкурсна комісія Київського регіонального центру тестування, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування наказів

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача конкурсна комісія Київського регіонального центру тестування, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання протиправними та скасування наказів.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року скасовано, якою задоволено позовні вимоги.

Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 серпня 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

28 серпня 2017 року матеріали справи повернулися на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

На адресу суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку на звернення до суду (вх. №20575 від 28.09.17 року). Дане клопотання мотивоване тим, що позивач очікував скасування органами прокуратури власних наказів про призначення осіб на посади керівника, першого заступника керівника та заступників керівника Вінницької місцевої прокуратури після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про скасування результатів конкурсу (протоколу конкурсної комісії від 05.11.2017 року), також, окремо зазначає, що справа не стосується прийняття його на публічну службу, проходження та звільнення з публічної служби, відтак вважає, що застосування місячного строку на звернення до адміністративного суду з заявленими позовними вимогами у даному випадку не застосовуються, а тому вважає, що він мав шість місяців на звернення до адміністративного суду відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України, а не один місяць, як передбачено ч. 3 ст.99 КАС України. Однак, просить визнати поважними причини пропуску місячного строку звернення до суду з позовом від 05.05.2016 року.

Представники відповідача заперечували щодо заявленого клопотання позивача, оскільки позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду та просили відмовити у задоволенні заявленого клопотання, та залишити позовну заяву без розгляду.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні також заперечувала щодо задоволення заявленого клопотання позивача та просила суд відмовити у задоволенні клопотання позивача, а також підтримала подане нею клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Треті особи 1, 2, 3, 5 в судове засідання не з'явилися, однак належним чином були повідомлені про місце, час та дату розгляду справи.

Вирішуючи заявлені клопотання та перевіряючи питання про дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу». Згідно з вимогами статті 9 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 5 частини 1 статті 107 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Виходячи з рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п. 3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно з частиною 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 99 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Судом встановлено, що позивач оскаржує наказ Генерального прокурора України № 735к від 07.12.2015 року про призначення керівником Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_5, накази прокурора Вінницької області: № 1697к від 11.12.2015 року про призначення першим заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6; № 1713к від 11.12.2015 року про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_4; № 1714к від 11.12.2015 року про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_7

Як вбачається з клопотання позивача, що не заперечувалось в ході судового засідання, ОСОБА_1 зазначає, що з оскаржуваними наказами він ознайомився 28.01.2016 року, а з адміністративним позовом звернувся до суду 05.05.2016 року, тобто через 03 місяці та 07 днів, тому що, він вважав, що даний спір не стосується прийняття, проходження чи звільнення його з публічної служби, а тому і строк звернення до суду становить шість місяців.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду з позовом, на які позивач посилається як на поважні, суд має виходити з оцінки та аналізу усіх доводів та того, чи мав заявник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Надаючи пояснення, ОСОБА_1 зазначив, що він очікував скасування органами прокуратури власних наказів про призначення осіб на посади керівника, першого заступника керівника та заступників керівника Вінницької місцевої прокуратури після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про скасування результатів конкурсу (протоколу конкурсної комісії від 05.11.2017 року), також, окремо зазначає, що справа не стосується прийняття його на публічну службу, проходження публічної служби та звільнення з публічної служби, відтак вважає, що застосування місячного строку на звернення до адміністративного суду з заявленими позовними вимогами у даному випадку не застосовуються, а тому вважає, що він має шість місяців на звернення до адміністративного суду відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України, а не один місяць, як передбачено ч. 3 ст.99 КАС України.

Позивач надаючи клопотання про поновлення строку на звернення до суду та просить визнати поважними причини пропуску ним місячного строку звернення до суду. Надаючи пояснення позивач посилається на наступні обставини: обгрунтовані очікування, невизначеність законодавства та судової практики, що суперечить принципу правової визначеності та відсутність доступу до необхідної інформації для підготовки позову.

Що стосується посилання позивача на обгрунтовані очікування скасування органами прокуратури власних наказів про призначення осіб на посади керівника, першого заступника керівника та заступників керівника Вінницької місцевої прокуратури після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про скасування результатів конкурсу (протоколу конкурсної комісії від 05.11.2017 року), суд зазначає наступне.

Як вбачається з клопотання позивача, він вважав, якщо скасовані результати конкурсу, то є необхідність скасування рішень, які були прийняті на їх підставі наказів про призначення на адміністративні посади Вінницької місцевої прокуратури. Однак, як стверджує позивач, він вважає, що накази мали б бути скасовані, натомість, представником Генеральної прокуратури України від 12.02.2016 року було подано апеляційну скаргу в адміністративній справі №802/3945/15-а. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 року вона була залишена без руху і апелянту було надано час до 21.03.2016 року виявлені недоліки апеляційної скарги. Відтак, позивач зазначає, що лише в березні 2016 року, він оцінив поведінку органів прокуратури та її посадових осіб, а тому суттєво засумнівався в ймовірності добровільного самостійного скасування оскаржуваних наказів.

В розріз вищезазначеного, суд звертає увагу, що позивач самостійно стверджує, що він після скасування наказів судом, очікував їх добровільного скасування, однак, в березні поставив під сумнів їх добровільне скасування. Відтак, зважаючи на вищенаведене, суд ставить під сумнів позицію позивача щодо необізнаності ним про строки звернення до суду щодо вступу на публічну службу на підставі ч.3 ст.99 КАС України.

Щодо невизначеності законодавства та судової практики суд зважає на таке.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 року у справі №802/637/16-а від 09.08.2017 року скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19.07.2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Даною ухвалою зазначено, що суди попередніх інстанцій не встановили початок перебігу строку звернення позивача до суду та не з'ясували дотримання позивачем строку звернення до суду, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Суд звертає увагу, що згідно ч.5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Однак, позивач, зазначає, що справа не стосується прийняття, проходження та звільнення його з публічної служби, оскільки на час видання оскаржуваних наказів він уже перебував і перебуває на даний час на публічній службі, а відтак вважає, що даний спір не стосується правовідносин щодо прийняття, проходження та звільнення його з публічної служби.

Суд звертає увагу, що під публічною службою відповідно до п.15 ч.1 ст.3 КАС України, розуміється діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, позицію Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 року, суд вважає, що даний спір безпосередньо стосується права ОСОБА_1 щодо прийнятття на публічну службу.

Щодо відсутності доступу до необхідної інформації для підготовки позову, суд, зауважує наступне.

Позивач зазначає, що для оскарження наказів у нього не було достатньо інформації, а також зазначає, що запитувану ним інформацію він отримував довготривалий проміжок часу. Окремо зазначає, що йому, для встановлення причинно-наслідкового зв'язку між протоколом конкурсної комісії від 05.11.2015 року та наказами про призначення осіб на адміністративні посади у Вінницькій місцевій прокуратурі, в свою чергу, з якими він ознайомився 28.01.2016 року, необхідно було проаналізувати відповідні рекомендації конкурсної комісії, супровідні листи до них, інформацію про надходження рекомендацій до Генеральної прокуратури України та прокуратури Вінницької області, а також для встановлення додаткових, окремих, самостійних обставин після проведення конкурсу, що можуть вказувати на протиправність наказів, що зайняло довготривалий проміжок часу.

Проте суд, не може погодитись з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві, згідно з частиною 1 статті 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи (частина 2 статті 69 Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до вимог частини 3 статті 71 Кодексу, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали (частина 4 статті 71 КАС України).

В контексті вищезазначеного, суд зазначає, що позивач ознайомився з оскаржуваними наказами 28.01.2016 року та відповідно мав змогу звернутися до суду, вважаючи, що його право є порушеним у відповідності до ч. 3 ст. 99 КАС України.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс та ін. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р. ін.).

Доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду є обов'язком позивача, а суд у відповідності до положень ч.3 ст.86 КАС України має оцінити належність, допустимість та достовірність поданого ним доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 100 КАС України передбачені наслідки пропущених строків звернення до адміністративного суду, а саме, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд зазначає, що правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що даний спір стосується прийняття, проходження та звільнення з публічної служби, що узгоджується з правовою позицією викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду від 09.08.2017 року у справі №802/637/16-а.

Таким чином, враховуючи дату коли позивач ознайомився з оскаржуваними наказами, та з огляду на положення ст.100 КАС України, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Крім того, суд бере до уваги те, що позивачем не наведено жодної поважної причини пропуску строку звернення до суду, які є об'єктивно непереборними обставинами, і які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду в межах строку, визначеного ст. 99 КАС України.

В контексті зазначеного, суд приходить до висновку про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропущенням ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.

Також необхідно зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 155 КАС України, особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 165, 186, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду - відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про залишення без розгляду у зв'язку із пропущенням ОСОБА_1 встановленого строку до звернення до адміністративного суду задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача конкурсна комісія Київського регіонального центру тестування, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування наказів залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Чернюк Алла Юріївна