Справа № 440/1306/17
Суддя: Шендрікова Г. О.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №440/1306/17
Провадження № 2-а/440/116/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Шендрікова Г. О.

при секретарі Волошин Х.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Буськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора з дорожнього нагляду Буського ВП Кам'янка-Бузького ВП ГУ НП Львівської області ВОЛЯНЮК Анатолія Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі -

В С Т А Н О В И В :

09 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що 20 березня 2017 року старшим інспектором з дорожнього нагляду Волянюк А.М. було складено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 гривень. Дану копію постанови позивач отримав 01.08.2017 року в Буському районному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що ОСОБА_2 будучи посадовою особою допустив неналежне утримання вулично-шляхової мережі, а саме ямковість, «вилущення» дор.полотна, відповідно до актів обстеження від 20.03.2017 року. Позивач не визнає своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, вважає постанову протиправною, оскільки відповідачем не були дотримані положення законодавства України. Оскільки, старшим інспектором з дорожнього нагляду Волянюком А.М. не було наведено жодного доказу, що саме ОСОБА_2, як посадова особа «ДРП-2» повинен нести відповідальність за неналежне утримання вулично-шляхової мережі. Крім того, на час винесення вказаної постанови позивач не був ознайомлений з даною постановою і від підпису не відмовлявся як вказано в постанові. Тому просить суд визнати нечинною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №158585 від 20.03.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 гривень, винесену старшим інспектором з дорожнього нагляду Волянюком А.М., та закрити провадження.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 19.05.2017 року підтримав адміністративний позов та наполягав на його задоволенні.

Відповідач старший інспектор з дорожнього нагляду Волянюк А.М. у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі та про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомив.

Згідно з ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 березня 2017 року інспектор з дорожнього нагляду Волянюк А.М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №158585, якою наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП (а.с.5).

У відповідності до положення ч.1 ст.140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, зазначена норма КУпАП є бланкетною, а тому в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею обов'язково має бути зазначено, які спеціальні норми законодавства, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, особою порушено.

Всупереч цьому, оскаржувана постанова не містить посилання на відповідні нормативно-правові акти, які порушені ОСОБА_2

Крім цього, згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичний склад конкретного адміністративного правопорушення становлять суб'єкт, об'єкт, суб'єктивна та об'єктивна сторони правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає адміністративну відповідальність особи.

Суб'єктом проступку являється фізична осудна особа, яка вчинила адміністративне правопорушення та досягла встановленого законом віку для притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, суб'єктом окремих адміністративних правопорушень особа може бути визнана лише за наявності у неї, крім вказаних загальних ознак суб'єкта, певних додаткових (спеціальних) ознак, зокрема таких, що пов'язані з її трудовою або службовою діяльністю.

Так, ст.14 КУпАП передбачає, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Аналіз положення ст.14 та ч.1 ст.140 КУпАП дає підстави стверджувати, що суб'єктом адміністративного правопорушення, що полягає в порушенні правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов,

які загрожують безпеці руху, або неприйнятті своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, є посадові особи, до службових обов'язків яких відносяться повноваження з дотримання таких правил та норм.

При цьому, згідно ст.9 та ч.1 ст.24 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, в тому числі, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

У відповідності до ст.10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Положенням про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №439, передбачено, що Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства. Укравтодор відповідно до покладених на нього завдань забезпечує організацію будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; забезпечує належну якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що саме Державне агентство автомобільних доріг України та його уповноважений орган на території Львівської області - Служба автомобільних доріг у Львівській області, є органами, які виконують функції власника автомобільних доріг - держави щодо забезпечення виконання правил, норм і стандартів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць.

Судом встановлено, ОСОБА_2 працює на посаді дорожнього майстра в «ДРП №2» філії Бродівської ДЕД ДП Львівський облавтодор ДАК «Автомобільні дороги України».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.140 КУпАП.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не надано суду доказів на спростування позовних вимог, відсутність доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КУпАП України, а також відсутність складу адміністративного правопорушення.

Тому, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі по адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 20 березня 2017 року відносно ОСОБА_2 підлягає скасуванню як протиправна.

Разом з тим, позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до положення ст.284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Поряд із цим даний спір, згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Тому, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.9 та ч.1 ст.24 Закону України «Про дорожній рух», ст.10 Закону України «Про автомобільні дороги», ч.1 ст.9, ст.14, ч.1 ст.140, п.1 ч.1 ст.247, ст.280, ст.284 КУпАП, п.1 ч.1 ст.17, ч.1 та ч.2 ст.71, ст.ст.160-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора з дорожнього нагляду Буського ВП Кам'янка-Бузького ВП ГУ НП Львівської області ВОЛЯНЮКа Анатолія Михайловича серії БР №158585 від 20.03.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області протягом 10-ти днів з дня її проголошення.

Суддя Г. О. Шендрікова