Справа № 336/2061/17(2-а/336/216/2017)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2017 рокусправа № 336/2061/17(2-а/336/216/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Шальєвої В.А. Юрко І.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2017 року у справі № 336/2061/17 (2-а/336/216/2017) за позовом Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до державного виконавця Відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень до адміністративного позову просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 29.03.2017 року ВП № 53671796 в частині стягнення з УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя виконавчого збору у розмірі 12800 грн. (а.с. 22-23)

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 від 29.03.2017 року відкрито виконавче провадження № 53671796 з виконання виконавчого листа № 2-а-7140/11, виданого 14.02.2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про зобовязання УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням різниці, яка була виплачена за період з 15.04.2011 року по 22.07.2011 року.

Одночасно державним виконавцем прийнято рішення про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 від 02.06.2016 (далі Закон № 1404) визначено, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Разом з тим, за приписами п. 3 частини 5 статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір не стягується, зокрема якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901 від 05.06.2012 року (далі Закон № 4901) встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа).

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195 від 18.11.2004 року в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення судом на користь позивача, передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Отже, вказаною нормою Закону гарантувалась виплата підвищення до пенсії в певному розмірі, тобто фактично щомісячна виплата визначеної суми грошових коштів.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що грошові кошти є майном, а тому суд, зобов'язавши відповідача нарахувати та виплатити особі підвищення до пенсії, фактично зобов'язав Управління Пенсійного Фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя визначити розмір такого підвищення та виплатити особі певну суму грошових коштів, тобто передати їй у власність майно.

Оскільки держава гарантує виконання рішення суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що рішення суду на користь ОСОБА_2 підпадає під визначення судового рішення, яке виконується в порядку, встановленому Законом № 4901, тож виконавчий збір при виконанні такого рішення не підлягає стягненню відповідно до положень статті 27 ч. 5 п. 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 від 02.06.2016 року.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на положення Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 № 440 (далі Порядок № 440), відповідно до пункту 2 якого рішеннями, що підлягають виконанню є рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» субєкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року з огляду на таке.

Правова позиція апелянта полягає в тому, що оскільки рішення суду від 15 червня 2011 року, за яким виданий виконавчий лист № 2-а-7140/11, набрало законної сили 17 вересня 2013 року, тобто після 1 січня 2013 року, то таке рішення не підлягає виконанню в порядку Закону № 4901.

Проте зазначене тлумачення діючого законодавства є помилковим, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку № 440 останній визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

За приписами зазначеного пункту виконанню підлягають виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом.

Закон № 4901 набрав чинності з 1 січня 2013 року.

При цьому за правовою конструкцією пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901 виконанню відповідно до положень останнього підлягають судові рішення, які ухвалені до 1 січня 2013 року, а не набрали законної сили до вказаної дати. Примітка ж щодо набрання рішенням законної сили визначає лише правовий статус такого рішення, тобто, якщо останнє ухвалено до 1 січня 2013 року, дата набрання ним законної сили не впливає на вирішення питання, чи підлягає воно виконанню в порядку Закону № 4901.

Таким чином, оскільки рішення суду щодо зобовязання органу ПФУ призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як дитині війни ухвалено 15 червня 2011 року, тобто до 1 січня 2013 року, таке рішення підлягає виконанню саме в порядку, передбаченому Законом № 4901.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята законно та обґрунтовано, апеляційна скарга відповідача, не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2017 року у справі № 336/2061/17 (2-а/336/216/2017) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: І.В. Юрко