Справа № 808/3704/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2017 рокусправа № 808/3704/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

представників сторін:

позивача : - Свідерський К.Е., дов. від 13.06.17 р.

відповідача: - Лисенко О.В., дов. від 18.01.17р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Основаніє " Запорізької міської ради

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 р. у справі № 808/3704/14

за позовом Міського комунального підприємства "Основаніє " Запорізької міської ради

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2014 Міське комунальне підприємство "Основаніє" Запорізької міської ради звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому (з врахуванням заяви про зміну позовних вимог, т.2, а. с.61-66) просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС від 22.04.2014 № в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 3 829 941 грн., з яких 2 553 295 грн. за основним платежем та 1 276 646 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови у досягненні податкового компромісу в частині 2 553 295 грн. основного зобов'язання з ПДВ та 1 276 646 грн. штрафних санкцій, оскільки операції з отримання МКП «Основаніє» пільг та субсидій не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість згідно з п.п 196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 2 березня 2017 р. у справі № 808/3704/14 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що позивач у справі є «учасником розрахунків», але не здійснює «операцій з виплати у грошовій формі субсидій, дотацій за рахунок бюджетів», і тому позивач дійшов до хибної думки, що він є отримувачем субсидій, дотацій за рахунок бюджетів замість безпосередніх споживачів житлово-комунальних послуг (громадян). Отже, вартість поставки послуг, які надавались МКП «Основаніє» в період з 01.01.2013 по 31.12.2013, на думку суду, підлягають оподаткуванню ПДВ незалежно від того, за рахунок яких джерел вони компенсуються (населенням, іншими категоріями споживачів чи за рахунок місцевого або державного бюджетів).

Крім того, судом встановлено, що на підставі п.199.5 ст.199 ПК України МКП «Основаніє» здійснило перерахунок сум податкового кредиту та за рахунок коригування, збільшило податковий кредит на 1551360 грн. по рядку 16.4 Декларації за грудень 2013 року, однак, такі операції повинні були зазначатись Підприємством у рядку 10.1 Податкової декларації з податку на додану вартість «підлягають оподаткуванню за основною ставкою та нульовою ставкою», в зв'язку з чим знайшли своє підтвердження порушення МКП «ОСНОВАНІЄ» () приписів п.185.1 ст.185, п.186.4 ст.186, п.187.7, 187.10 ст.187, пп.196.1.6 п.196.1 ст.196, п.198.1 ст.109, п.199.1, 199.2 ст.199 ПК України про які зазначено в акті перевірки №122/28-04-41-10/20485152 від 31.03.2014.

Не погодившись з постановою суду, МКП "Основаніє" подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 2 березня 2017 р. у справі № 808/3704/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Скаржник наполягає на тому, що надання пільг та субсидій здійснюється у межах регульованого тарифу на житлово-комунальні послуги,в результаті чого частину тарифу сплачує населення, а частину бюджет, і це відношення підпадає під загальне визначення постачання товарів (робіт, послуг) і бази оподаткування, наведене у п.185.1 ст.185 та п.188.1 ст.188 ПК України.

Відтак, скаржник вважає, що незважаючи на те, що субсидії та пільги призначені фізичним особам, споживачам житлово-комунальних послуг, фактично їх отримувачами були підприємства, які надають такі послуги, тому положення п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України поширюється лише на платників податку, які відповідно до законодавства є отримувачами субсидій, а фізичні особи, яким призначені бюджетні виплати, за змістом розділу V «Податок на додану вартість» ПКУ взагалі не є платниками податку на додану вартість та не здійснюють оподатковані операції.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував того, що податковим органом повинні бути враховані вимоги ст.199 ПК України про застосування коригування податкового кредиту тільки при наявності оподаткованих та не оподаткованих або звільнених від оподаткування операцій, але при встановлені факту відсутності операцій, що не є об'єктом оподаткування, податковим органом не враховані коригування, здійснені позивачем на виконання вимог ст.199 ПК України в сумі 2 914 152 грн.

При цьому скаржник зазначає, що за наслідками застосування позивачем пільгового режиму оподаткування субсидій занижене податкове зобов'язання в сумі 2 553 296 грн. та занижений податковий кредит на суму 2 914 152 грн., якби позивач здійснив оподаткування отриманих субсидій та пільг, що надаються малозабезпеченим верстам населення, у відповідності до вимог ПК України, результатом було б від'ємне значення в сумі 360 856 грн., проте, ані відповідачем, ані судом першої інстанції не з'ясоване питання, чи підлягає податковий кредит розподілу пропорційно оподаткованим операціям і операціям, які не є об'єктом оподаткування або звільнені від оподаткування, у відповідності до ст.199 ПК України , що на думку позивача, є порушенням податкового законодавства.

СДПІ з ОВП проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, зазначаючи, що МКП «Основаніє» помилково класифікувало такі операції, як такі, що не є об'єктом оподаткування, згідно з п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України та відобразило їх по рядку 3 у колонці А та Додатках 6 (Д6) Декларацій.

Представниками сторін в судовому засіданні підтримано визначені по справі правові позиції, надані пояснення та заперечення стосовно доводів апеляційної скарги .

Матеріали справи свідчать про те, що СДПІ з ОВП проведена документальна позапланова виїзна перевірка правильності розрахунку (перерахунку) частки використання сплаченого (нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами/послугами, необоротними активами між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями за 2013 рік, який задекларовано в податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року, за результатами якої складено акт № 122/28-04-41-10/20485152 від 31.03.2014 (т.1, а. с.12-32).

22.04.2014 на підставі даного акту перевірки СДПІ з ОВП прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким МКП «Основаніє» визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 15 326 262 грн. з яких: 10 217 508 грн. - основний платіж та 5 108 754 грн. штрафні (фінансові) санкції (т.1, а. с.10).

МКП «Основаніє» звернулося до СДПІ з ОВП з заявою від 30.03.2015 № 3770/01-05 про намір досягнення податкового компромісу щодо неузгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 10 217 508 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5108754,00 грн., визначених у податковому повідомленні-рішенні № від 22.04.2014, та сплатило 5% (510875,40 грн.) від суми податкового зобов'язання (т.1, а. с.210, 236).

СДПІ з ОВП за результатами розгляду вищевказаної заяви прийнято рішення №2012/10/28-04-41-00 від 06.04.2015, яким погоджено застосування податкового компромісу в частині основної суми податкового зобов'язання у розмірі 7 664 216 грн. та штрафних санкцій у розмірі 3832 108 грн., а в іншій частині податковий компроміс у сумі основного платежу 2 553 295 грн. та штрафних санкцій - 1276646 грн., не є досягнутим внаслідок невідповідності заяви МКП «Основаніє» в цій частині підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України (т.1, а. с.211-217).

МКП «Основаніє» у судовому порядку оскаржило вказане рішення №2012/10/28-04-41-00 від 06.04.2015 в частині відмови (непогодження) у застосуванні податкового компромісу.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.08.2015 у справі №808/3701/15, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015 (т.2, а. с.54-56), Підприємству відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 06.04.2015 № 2072/10/28-04-41-00 щодо відмови у застосуванні податкового компромісу на суму 3 829 941 грн., у тому числі основного платежу з податку на додану вартість 2 553 295 грн. і штрафних санкцій - 1 276 646 грн., та про зобов'язання відповідача погодити застосування податкового компромісу до зазначеного податкового зобов'язання з податку на додану вартість (т.2, а. с.6-8).

Така відмова у задоволенні позову мотивована судом тим, що системний аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), і у даному випадку контролюючий орган не погодив частково застосування податкового компромісу за заниження податкового зобов'язання з ПДВ на суму 2 553 295 грн.

Враховуючи це суд дійшов висновку, що у зв'язку із тим, що сума заниженого МКП «Основаніє» грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 2 553 295 грн. визначена контролюючим органом внаслідок виявлення заниження податкового зобов'язання з ПДВ, а не заниження податкового кредиту з ПДВ, у погоджені заяви щодо досягнення податкового компромісу в цій частині контролюючим органом було правомірно відмовлено.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У ч.5 ст.254 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

З огляду на приписи ч.1 ст.72 КАС України та ч.5 ст.254 КАС України та на те, що судовим рішенням у справі № 808/3701/15, яке набрало законної сили, встановлена правомірність рішення відповідача № 2012/10/28-04-41-00 від 06.04.2015 в частині відмови (непогодження) у застосуванні податкового компромісу на суму 3 829 941 грн., у тому числі основного платежу з податку на додану вартість 2 553 295 грн. і штрафних санкцій - 1276646 грн., МКП «Основаніє» звернулось до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.04.2014 в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 3 829 941 грн., з яких 2 553 295 грн. за основним платежем та 1 276 646 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Таким чином, предметом спору у даній справі є правомірність/протиправність висновків контролюючого органу щодо наявності порушення, яке призвело до донарахування Підприємству грошового зобов'язання з ПДВ на суму 2 553 295 грн., і, штрафних санкцій, відповідно.

Вказане порушення, як вбачається з акту перевірки від 31.03.2014, полягає у тому, що за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 МКП «Основаніє» задекларовано податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 3 8456 549 грн. і перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1 - 8.2) за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлено, що на порушення п.185.1 ст.185, п.186.4 ст.186, п.187.7, п.187.10 ст.187, п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України, МКП «Основаніє» занижено податкове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 2 553 295 грн.

При цьому перевіркою відображених у рядку 1 (колонка Б) Декларації «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» показників за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 у загальній сумі 39 408 838 грн. встановлено, що на формування цього показника вплинули операції з постачання послуг квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, послуги з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, систем протипожежної автоматики та димовидалення, побутових електроплит, обслуговування димовентиляційних каналів, внутрішньобудинкових систем водо - і теплопостачання, водовідведення та зливової каналізації, вивезення та утилізації твердого побутового та грубого сміття, прибирання будинкової та прибудинкової території тощо. З місцевого бюджету на адресу Підприємства відшкодовано частину тарифу не сплаченого населенням у зв'язку з отриманням пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг.

Так, за позицією відповідача, МКП «Основаніє» помилково класифікувало такі операції, як такі, що не є об'єктом оподаткування, згідно з п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України та відобразило їх по рядку 3 колонці А та Додатках 6 (Д6) Декларацій, оскільки вартість поставки послуг, які надавались МКП «Основаніє» в період з 01.01.2013 по 31.12.2013, підлягають оподаткуванню ПДВ незалежно від того, за рахунок яких джерел вони компенсуються (населенням, іншими категоріями споживачів чи за рахунок місцевого або державного бюджетів).

За позицією позивача на вказані операції поширюються п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України, оскільки отримання МКП «Основаніє» пільг та субсидій відбувалось на підставі Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, відповідно до якого розрахунки за субвенціями здійснювались безпосередньо між районними управліннями праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради та МКП «Основаніє». І, незважаючи на те, що субсидії та пільги призначені фізичним особам - споживачам житлово-комунальних послуг, фактично їх отримувачами були підприємства, які надають такі послуги, а тому на МКП «Основаніє» розповсюджується положення п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України як на платника податку, який відповідно до законодавства є отримувачем субсидій.

Колегія суддів, погоджується з позицією відповідача, підтриманою судом першої інстанції з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, МКП «Основаніє» є постачальником ресурсів (товарів, послуг) для мешканців м.Запоріжжя, які сплачують житлово-комунальні послуги разом з ПДВ.

За положеннями п.185.1 ст.185 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п.186.4 ст.186ПК України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.

Датою виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед бюджетом (п.187.7 ст.187 ПК України).

Відповідно до п.187.10 ст.187 ПК України платники податку, які постачають теплову енергію, газ природний (крім скрапленого), у тому числі надають послуги з його транспортування та постачання, надають послуги з водопостачання, водовідведення чи послуги, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, фізичним особам, бюджетним установам, не зареєстрованим як платники податку, а також житлово-експлуатаційним конторам, квартирно-експлуатаційним частинам, об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків, іншим платникам податку, які здійснюють збір коштів від зазначених покупців з метою подальшого їх перерахування продавцям таких товарів (надавачам послуг) у рахунок компенсації їх вартості, визначають дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом.

Зазначене правило визначення дати виникнення податкових зобов'язань поширюється також на операції з постачання зазначених товарів/послуг для ЖЕКів та бюджетних установ, що отримують такі товари/послуги, якщо вони зареєстровані як платники податку.

Для цілей цього пункту послугами, вартість яких включається до складу квартирної плати чи плати за утримання житла, вважаються послуги з технічного обслуговування ліфтів та диспетчерських систем, систем протипожежної автоматики та димовидалення, побутових електроплит, обслуговування димовентиляційних каналів, внутрішньобудинкових систем водо- і теплопостачання, водовідведення та зливової каналізації, вивезення та утилізації твердого побутового та грубого сміття, прибирання будинкової та прибудинкової території, а також інші послуги, які надаються ЖЕКами зазначеним у цьому пункті покупцям за їх рахунок.

Стаття 196 ПК України визначає операції, які не є об'єктом оподаткування.

Так, у п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України встановлено, що не є об'єктом оподаткування операції з: виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов'язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі);

виплат дивідендів, роялті у грошовій формі або у вигляді цінних паперів, які здійснюються емітентом;

надання комісійних (брокерських, дилерських) послуг із торгівлі та/або управління цінними паперами (корпоративними правами), деривативами та валютними цінностями, включаючи будь-які грошові виплати (у тому числі комісійні) фондовим або валютним біржам чи позабіржовим фондовим системам або їх членам у зв'язку з організацією та торгівлею цінними паперами ліцензованими торговцями цінними паперами, а також деривативами та валютними цінностями;

Статтею 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До їх числа відносяться:

гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу;

соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам;

показники якості надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями статті 21 України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» окремо визначаються нормативи коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, що спрямовуються на покриття витрат підприємств, установ і організацій соціально-культурного, житлово-комунального та побутового обслуговування, які не покриваються виплатами населення.

Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок № 20), згідно з п.1 якого (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, пільг з послуг зв'язку та інших передбачених законодавством пільг, в тому числі компенсації втрати частини доходів у зв'язку з відміною податку з власників транспортних засобів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального для фізичних осіб (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот) і компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (далі - субвенція).

Відповідно до п.5 Порядку № 20 райдержадміністрації та виконавчі органи рад міст обласного значення розподіляють отримані субвенції між головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів відповідно до бюджетної класифікації видатків у межах вартості ресурсів (товарів, послуг), наданих їх постачальниками, пропорційно або диференційовано за видами послуг.

Згідно з п.6 Порядку № 20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

При цьому у пункті 1 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою КМУ № 848 від 21.10.95 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 848), це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Згідно п.2 Положення № 848 право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) державного та громадського житлового фонду, в тому числі у гуртожитках, - на оплату користування житлом; приватного житлового фонду та фонду житлово-будівельних (житлових) кооперативів - на оплату утримання житла; житлового фонду незалежно від форм власності - на оплату комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

У відповідності до абз.1, 2 п.15 Положення № 848 громадянам, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) державного і громадського житлового фонду, в тому числі у гуртожитках та будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг надається шляхом перерахування коштів на рахунок власників житла (уповноважених ними органів) та підприємств, що надають комунальні послуги, а субсидія для відшкодування витрат на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за бажанням громадян виплачується відділеннями поштового зв'язку чи перераховується на їх рахунок в банківській установі.

Громадянам, які проживають у приватних будинках, квартирах чи кімнатах, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг надається шляхом перерахування коштів на рахунок підприємств, що надають комунальні послуги, а субсидія для відшкодування витрат на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за бажанням громадян виплачується відділеннями поштового зв'язку чи перераховується на їх рахунок в банківській установі.

З вищенаведених норм вбачається, що субсидії (безготівкові та готівкові) для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначаються для громадян. І якщо з місцевого бюджету відшкодовується частина тарифу, яка не сплачена населенням у зв'язку з отриманням пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг, то таке відшкодування як складова частина, регульованого тарифу включається до бази оподаткування.

При цьому кошти, які бюджет у вигляді субсидії сплачує замість громадянина, як частку плати за житлово-комунальні послуги, підприємство не може класифікувати як такі, що на них поширюються норми п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України, оскільки частка плати за житлово-комунальні послуги, яку бюджет у вигляді субсидії та пільг сплачує замість громадянина, є субсидією з бюджету, наданою бюджетом безпосередньо громадянину - споживачу таких послуг, а не підприємству.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач у справі є «учасником розрахунків», але не здійснює «операцій з виплати у грошовій формі субсидій, дотацій за рахунок бюджетів», і тому хибною є позиція позивача, що Підприємство є отримувачем субсидій, дотацій за рахунок бюджетів замість безпосередніх споживачів житлово-комунальних послуг (громадян).

Додатково на користь вірності позиції суду першої інстанції та відповідача свідчать ті обставини, що за приписами п.1.4 р.III Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого Наказу Мінфінансів України від 17.12.2012 № 1340, облік операцій з постачання товарів/послуг, які не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до вимог статті 196 розділу V Кодексу, ведеться на підставі документів бухгалтерського обліку, у зв'язку з чим СДПІ з ОВП було направлено Підприємству лист № 1663/28-04-41 від 25.03.2014 з проханням надати бухгалтерські довідки за кожний період 2013 року з розшифровкою операцій, які не є об'єктом оподаткування, проте, МКП «Основаніє» не надало таких пояснень та розшифровок та не підтвердило документально декларування таких операцій по рядку 3 Декларацій, зокрема, Підприємством не надано до суду договорів, банківських платіжних документів, випис рахунків 645, 6451, 6454 «Розрахунки з бюджетом по пільгам», 6453 «Розрахунки з бюджетом по субсидіям», «Розрахунки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 нарахованих пільгах та субсидіях населенню за квартирну плату (за електропостачання) - Схема проведення розрахунків», «Розрахунки відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20 зі змінами по нарахованих пільгах та субсидіях населенню за теплопостачання) - Схема проведення розрахунків», «Акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються піл документів податкового обліку, виданих та отриманих податкових накладних, регістри бухгалтерського обліку, на підставі яких формувалась податкова звітність МКП «Основаніє» з податку на додану вартість за перевірений період.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що скаржником не наведені жодні доводи і не надані жодні документальні докази, які б спростували наведені обставини, встановлені судом першої інстанції.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачається не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведена відсутність порушення п.185.1 ст.185, п.186.4 ст.186, п.187.7, п.187.10 ст.187, п.п.196.1.6 п.196.1 ст.196 ПК України, внаслідок якого МКП «Основаніє» занижено податкове зобов'язання з ПДВ на загальну суму 2 553 295 грн., в зв'язку з чим обґрунтованою є відмова суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.04.2014 в частині донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 3 829 941 грн., з яких 2 553 295 грн. за основним платежем та 1 276 646 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, колегією суддів до уваги не приймаються посилання скаржника те, що податковим органом не враховані коригування, здійснені позивачем на виконання вимог ст.199 ПК України в сумі 2 914 152 грн., оскільки з матеріалів справи не вбачається, що зазначені обставини стосуються спірної суми податкових зобов'язань з ПДВ (2 553 295 грн.), визначеної податковим повідомленням-рішенням № від 22.04.2014, в тій його оскарженій частині, яка є предметом даного спору.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правомірною та обґрунтованою постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 2 березня 2017 р. у даній справі, а доводи апеляційної скарги МКП "Основаніє" такими, що не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Основаніє " Запорізької міської ради на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 р. у справі № 808/3704/14 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 березня 2017 р. у справі № 808/3704/14 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Міського комунального підприємства "Основаніє " Запорізької міської ради до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 63 194 (шістдесят три тисячі сто дев'яносто чотири ) грн. 03 коп.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко