Справа № 813/482/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6489/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

за участі представника відповідача - Жеребецького Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина - Захід» до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичина - Захід» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ОДПІ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) від 19.01.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 701 504,55 грн з яких:

1) 438 237,00 грн занижені податкові зобов'язання, не включені до бази оподаткування ПДВ, а саме:

-занижені податкові зобов'язання, не включені до бази оподаткування ПДВ отримані кошти від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аделакс» (далі - ТОВ-1) за травень 2015 року - ПДВ в сумі 86 387,00 грн (податкова накладна від 14.05.2015 №64/2);

-занижені податкові зобов'язання, не включені до бази оподаткування ПДВ отримані кошти від Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфілд» (далі - ТОВ-2) за травень 2015 року - ПДВ в сумі 251 708,00 грн (податкова накладна від 21.05.2015 №103/2 та від 25.05.2015 №121/2);

-занижені податкові зобов'язання, не включені до бази оподаткування ПДВ отримані кошти від Товариства з обмеженою відповідальністю «Равіторг» (далі - ТОВ-3) за листопад 2015 року - ПДВ в сумі 98 333,00 грн та за грудень 2017 року - ПДВ в сумі 1 809,00 грн (податкова накладна від 18.11.2015 № 92/2 та від 02.12.2015 №11/2).

2) 23 735,00 грн - не нараховані та не включені до податкового зобов'язання декларації з ПДВ, списані (ліквідовані) основні засоби, які мали залишкову (балансову) вартість, а саме:

-за березень 2015 року на суму 133,82 грн (669,08*20%);

-за квітень 2015 року на суму 1 073,20 грн ( 5 365,88*20%);

-за червень 2015 року на суму 3 482,25 грн (17 411,25*20%);

-за листопад 2015 року на суму 9 007,50 грн (45 037,49*20%);

-за грудень 2015 року на суму 10 037,56 грн (50 187,79*20%).

3) 8 546,55 грн - 5% штрафу за заниження податкового зобов'язання, в зв'язку з уточненням розрахунків податкових зобов'язань з ПДВ та виправленням самостійно виявлених помилок, а саме в результаті отримання позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту ПДВ в сумі 170 931,00 грн, які ТОВ сплатило на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства в т.ч.:

-за січень 2015 року - 713,00грн;

-за лютий 2015 року -45 078,00 грн;

-за квітень 2015 року - 85 067,00грн;

-за травень 2015 року - 29 823,00 грн;

-за липень 2015 року - 10 250,00 грн.

4) 230 986,00 грн. - 50% штрафу від нарахованого податкового зобов'язання в сумі 461 972,00 грн, а саме:

-438 237,00 грн занижені податкові зобов'язання, не включені до бази оподаткування ПДВ отримані кошти від ТОВ-1, ТОВ-2, ТОВ-3;

-23 735,00 грн - не нараховані та не включені до податкового зобов'язання декларації з ПДВ, списані (ліквідовані) основні засоби, які мали залишкову (балансову) вартість.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу щодо порушення ТОВ норм податкового законодавства в процесі господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ-1, ТОВ-2, ТОВ-3 є помилковими, оскільки не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються наявними первинними документами. ТОВ для перевірки було надано усі первинні документи, які відповідають встановленим законодавством критеріям первинного документа, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарських операцій, однак вони безпідставно не були прийняті до уваги відповідачем.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі №813/482/17 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що господарські операції ТОВ з контрагентами ТОВ-1, ТОВ-2, ТОВ-3 не мали реального товарного характеру, що встановлено перевіркою, тому прийняття ППР, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ та застосовано штрафні санкції, є правомірним.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

ТОВ в судове засідання не надіслало свого представника, про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково з наступних підстав.

ТОВ зареєстровано Стрийською районною державною адміністрацією 29.09.1998, з 20.10.1998 перебуває на податковому обліку у відповідача, 28.12.2005 йому видано свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. У зв'язку з переходом на спеціальний режим оподаткування підприємством згідно з поданою заявою про анулювання реєстрації платника ПДВ від 10.08.2009 анульовано свідоцтво платника ПДВ №18298481. На підставі заяви про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ ТОВ видано свідоцтво про реєстрацію платника спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства за №100240515. Дата початку дії свідоцтва 01.09.2009.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 08.12.2016 по 28.12.2016 ОДПІ проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Максел Торг», ТОВ «Програм Інвест», ТОВ «Реал Гарант», ТОВ «Аделакс», ТОВ «Філмар», ПП «Добрянка 2007», ПП «Лісосплав», ТОВ «ВЕНЗОР», ТОВ «Кейс Менеджмент», ТОВ «Фалком Сервіс», ТОВ «Ю Стрім», ТОВ «Альтмен» та іншими контрагентами і своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених законодавством податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з найманими особами за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 05.01.2017 №20/14-00/30124457 (далі - Акт; т.1 а.с.10-120).

На підставі Акта податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог:

-п.187.8 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.9 ст.189 Податкового кодексу України (далі - ПК), в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет всього на загальну суму 25147,00 грн;

-п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.192.1 ст.192, абзацу 4 п.198.2, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.10, п.201.12 ст.201 ПК, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, яка у поточному звітному періоді підлягає нарахуванню та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства всього на загальну суму 728769,00 грн;

-п.50.1 ст.50 ПК, в результаті чого не нараховано та не сплачено до бюджету суму штрафу за самостійно виправлені помилки у розмірі трьох відсотків суми, що підлягають сплаті;

-п.137.1 ст.137 ПК та вимоги Наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1415/27860) «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства саме: ненараховано в повному обсязі податкове зобов'язання з податку на прибуток під час утримання податку з доходу нерезидента і джерелом їх походження з України - фірми «Nordic Environment Finance Corporation» (Фінляндія», внаслідок чого ТОВ занижено нараховану суму податку в рядку 23 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік на 45000,00 грн;

-п.31.1 ст.31, п.57.1 ст.57, пп.168.1.2, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, абзацу «а» п.176.2 ст.176 ПК, в результаті чого допущено порушення щодо своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, в сумі - 260185,10 грн.

19.01.2017 відповідачем на підставі Акта прийнято ППР №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 1139422,00 грн (основний платіж 753916,00 грн, штрафні фінансові санкції (штрафи) 385506,00 грн) (т.1 а.с.9).

Вважаючи протиправним вказане ППР в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем ПДВ на загальну суму 701504,55 грн, позивач звернувся з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність ППР та вважав, що таке підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції є частково правильними з огляду на наступне.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до п.44.1 ст.44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають його право на отримання такої вигоди.

З наведеного слідує, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх форальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін айнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

У відповідності до пп.«а» п.198.1 ст.198 цього ж Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

З положень даної норми вбачається те, що суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовленням товарів та послуг будуть відноситись до податкового кредиту саме в разі фактичного (реального) здійснення таої операції.

Як визначено у п.198.2 цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За змістом п.198.3 ст.198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК).

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ повинні бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Окрім цього, наявність укладеного із учасниками господарської операції цивільно-правового договору не свідчить про реальність вчинення відповідної операції, оскільки реалізація умов договору та його фактичне виконання для цілей ведення податкового обліку має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий орган ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ-1, ТОВ-2, ТОВ-3.

Реальність, товарність господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ-1 підтверджена такими документами:

Договором купівлі-продажу від 14.05.2015 №15-048 укладеним між ТОВ (Продавець) та ТОВ-1 (Покупець), відповідно до умов якого ТОВ зобов'язується передати у власність ТОВ-1, а той в свою чергу в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов'язується прийняти й оплатити живих свиней з відгодівлі, поросят (далі - Договір-1; т.1 а.с.202-205).

На виконання даного Договору-1 ТОВ оформлено (виписано) видаткову накладну від 14.05.2015 №655, у якій, зокрема, не вказано посаду, прізвище та ініціали особи, яка отримувала товар, відсутні довіреності на отримання товару, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка отримувала товар.

Окрім цього, відсутній акт приймання-передачі товару.

Також позивачем долучено товарно-транспортну накладну від 14.05.2015 №55 (далі - ТТН-1). Суд апеляційної інстанції вважає підставними та цілком обґрунтованими доводи апелянта, який вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано відповідь Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ (далі - МВС) у Львівській області від 27.03.2017 №31/13-1897м (далі - Відповідь) на запит Головного управління ДФС у Львівській області від 20.03.2017 №871/9/13-01-03-09 щодо транспортного засобу «Вольво», номерні ВС 1537 ВО (далі - Транспортний засіб), яким згідно ТТН-1 здійснювались перевезення поросят на дорощування транспортним засобом з тоннажністю більше 11 360 кг. Згідно Відповіді у Єдиному державному реєстрі МВС та РІС «ДАІ-2000» інформація щодо реєстрації Транспортного засобу станом на 27.03.2017 відсутня.

Реальність, товарність господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ-2 підтверджена такими документами:

Договором купівлі-продажу від 25.05.2015 №15-053, укладеного між ТОВ (Продавець) та ТОВ-2 (Покупець), відповідно до умов якого ТОВ зобов'язується передати у власність ТОВ-2, а той в свою чергу в порядку та на умовах, визначених цим договором зобов'язується прийняти й оплатити живих свиней з відгодівлі, поросят (далі - Договір-2; т.1 а.с.194-197).

На виконання даного Договору-2 ТОВ оформлено (виписано) видаткову накладну від 21.05.2015 №689, від 28.05.2015 №732, у яких, зокрема, не вказано посаду, прізвище та ініціали особи, яка отримувала товар, відсутні довіреності на отримання товару, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка отримувала товар.

Окрім цього, відсутні акти приймання-передачі товару.

Також позивачем долучено товарно-транспортну накладну від 21.05.2015 №89 (далі - ТТН-2), від 28.05.2015 №32 (далі - ТТН-3).

У вищевказаних ТТН-2 та ТТН-3 зазначено, що перевезення поросят на дорощування Транспортним засобом з тоннажністю більше 11 360 кг. Як вже було зазначено вище, інформація щодо реєстрації Транспортного засобу у Єдиному державному реєстрі МВС та РІС «ДАІ-2000» станом на 27.03.2017 відсутня.

Щодо не зазначення в представлених документах місця завантаження товарно-матеріальних цінностей та не зазначення у видаткових накладних реквізитів особи котра приймала товар, то це є окремим недоліком первинних документів, який не може бути достатнім для висновку податкового органу про нереальність господарських операцій ТОВ з ТОВ-1 та ТОВ-2.

Однак, той факт, що перевезення товару здійснювалось ТОВ Транспортним засобом, про який немає відомостей щодо реєстрації такого, на думку суду апеляційної інстанції є вагомим та достатнім аргументом, який свідчить про те, що операції позивача із ТОВ-1 та ТОВ-2 щодо поставки поросят на дорощування, щодо надання послуг Транспортним засобом є лише формальним документуванням господарської операції не націленим на її реальне здійснення.

Відтак, доводи апелянта в частині нереальності (безтоварності) господарських операцій між ТОВ та його контрагентам ТОВ-1 та ТОВ-2 є підставними, та такими, що заслуговують на увагу суду, з огляду на що позовні вимоги в частині визнання неправомірним та скасування ППР № у відповідній частині не підлягають до задоволення.

Реальність, товарність господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ-3 підтверджена такими документами:

Договором поставки від 17.11.2015 №15-113, укладеного між ТОВ (Постачальник) та ТОВ-3 (Покупець), відповідно до уов якого ТОВ зобов'язується передати у власність Покупця сільськогосподарську продукцію у відповідності до специфікацій, які оформляються на кожну поставку товару у формі додатка до договору і є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплати його. Асортимент, кількість і вартість товару, що є предметом цього договору, визначається специфікаціями (далі - Договір-3; т.1 а.с.183-184).

На виконання даного Договору-3 ТОВ оформлено (виписано) видаткові накладні від 21.11.2015 №123, від 23.11.2015 №124, від 27.11.2015 №134, від 26.11.2015 №136.

Також позивачем долучено товарно-транспортні накладні від 21.11.2015 №1224, від 21.11.2015 №1225, від 23.11.2015 №1226, від 27.11.2015 №1293, від 26.11.2015 №1270.

Вказані первинні документи були повно, всебічно та належним чином проаналізовані судом першої інстанції та їм надана відповідна оцінка у взаємозв'язку із зазначеним основним видом діяльності позивача.

Такі були об'єктивно розцінені цим судом як належне документальне підтвердження реального характеру спірних операцій між позивачем та його контрагентом.

Що стосується порушення позивачем п.50.1 ст.50 ПК, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.50.1 ст.50 ПК у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених п.50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до ст.39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 травня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Пунктом 50.2 ст.50 ПК встановлено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Нормативний підхід до розуміння зазначених положень податкового законодавства, застосування яких оспорюються в контексті конкретних обставин справи, дає підстави для такого правового висновку.

У разі якщо сільськогосподарське підприємство-суб'єкт спеціального режиму оподаткування у майбутніх податкових періодах самостійно виявить факт заниження податкового зобов'язання у раніше поданій ним податковій декларації, то таке підприємство, якщо обирає спосіб виправлення помилки через подання уточнюючого розрахунку, зобов'язане відповідно до абзацу 4 п.50.1 ст.50 ПК надіслати такий розрахунок і до його подання сплати штраф у розмірі трьох відсотків від виправленої суми заниженого податкового зобов'язання. Та обставина, що сільськогосподарське підприємство не сплачує занижені суми податкового зобов'язання до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні й акумулює на спеціальному рахунку, не означає, що цей платіж перестає бути податком.

Неперерахування сільськогосподарським підприємством сум ПДВ до бюджету, а залишення їх на своєму спеціальному рахунку і використання на цілі та в порядку, що встановлені податковим законодавством, є пільгою (преференцією), що надається цій категорії спеціальних суб'єктів оподаткування з урахуванням особливостей їх статусу та сфери діяльності. Однак ця пільга на них не поширюється і не звільняє їх від виконання інших обов'язків у разі настання обставин, з якими ПК пов'язує вчинення певних дій, зумовлених цим податком, зокрема й у випадках самостійного виявлення ними помилки в раніше поданих податкових деклараціях.

Якщо сільськогосподарське підприємство подасть уточнюючий розрахунок про заниження податкового зобов'язання і не сплатить штраф у розмірі трьох відсотків від заниженої суми податкового зобов'язання до подання такого уточнюючого розрахунку, а контролюючий орган за наслідками позапланової перевірки встановить факт несплати штрафу, то такі дії утворюють податкове правопорушення, відповідальність за яке передбачена п.120.2 ст.120 ПК.

Відповідно до п.120.2 ст.120 ПК невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами 3-5 п.50.1 ст.50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов'язання (недоплати).

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №2а/2370/2588/2012.

Що стосується списання (ліквідації) основних виробничих засобів, що здійснювалась за рішенням позивача у період з 01.01.2014 по 31.12.2015 апеляційним судом, з урахуванням висновків суду першої інстанції, встановлено наступне.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації щодо операцій з основними засобами визначені «Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України (далі - МФУ) від 27.04.2000 №92 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за N288/4509) (далі - Положення), та розглядаються в Методичних рекомендаціях з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених МФУ від 30.09.2003 №561 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з п.41 Методичних рекомендацій, для визначення непридатності основних засобів до використання, можливості їх використання іншими підприємствами, організаціями та установами, неефективності або недоцільності їх поліпшення (ремонту, модернізації тощо) та оформлення відповідних первинних документів керівником підприємства створюється постійно діюча комісія.

Постійно діюча комісія:

- здійснює безпосередній огляд об'єкта, що підлягає списанню;

- встановлює причини невідповідності критеріям активу;

- визначає осіб, з вини яких відбулося передчасне вибуття основних засобів із експлуатації, вносить пропозиції щодо їх відповідальності;

- визначає можливість продажу (передачі) об'єкта іншим підприємствам, організаціям та установам або використання окремих вузлів, деталей, матеріалів, що можуть бути одержані при демонтажі, розбиранні (ліквідації) основних засобів, встановлює їх кількість і вартість;

- складає і підписує акти на списання основних засобів.

В актах на списання наводяться дані, що характеризують об'єкти основних засобів: рік виготовлення або будівництва об'єкта, дата його надходження на підприємство і початок експлуатації, первісна (переоцінена) вартість об'єкта, сума нарахованого зносу, передбачений і фактичний строк корисного використання, проведені ремонти, причини вибуття тощо.

У разі списання основних засобів, які вибувають в результаті аварії або стихійного лиха, до акта додається копія акту аварії і зазначаються обставини стихійного лиха.

Регістри аналітичного обліку основних засобів, що вибули, додаються до документів, якими оформлені факти вибуття основних засобів (п.42 Методичних рекомендацій).

Пунктом 43 Методичних рекомендацій встановлено, що складені комісією акти на списання основних засобів відображаються в бухгалтерському обліку після їх затвердження (погодження) посадовою особою (керівним органом), уповноваженою згідно законодавства (статуту підприємства) приймати рішення щодо розпорядження (відчуження, ліквідацій об'єктів основних засобів.

Пунктом 189.9 ст.189 ПК встановлено, якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

З матеріалів справи видно, що ТОВ на підставі наказу від 01.04.2015 №14/1 створено постійно діючу комісію зі списання товарно-матеріальних цінностей, основних засобів, введення в експлуатацію (модернізації, реконструкції, ремонту) основних засобів, малоцінних матеріальних необоротних активів. МШП, нематеріальних активів.

Враховуючи те, що позивачем створено постійно діючу комісію зі списання основних засобів, а кожен факт списання таких засобів оформлено відповідним актом (відповідній акти долучені до матеріалів справи, зокрема, і в суді апеляційної інстанції), та позивачем надано контролюючому органу відповідний документ про списання, то така ліквідація для цілей оподаткування не може розглядатися як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги в частині являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 19 січня 2017 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 185815,50 грн (основний платіж 123877 грн, штрафні (фінансові) санкції 61938,50 грн).

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 25 вересня 2017 року.