Справа № 760/16858/16-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Федотова І.В.,
суддів: Горяйнова Н.М. та Троян Н.М.,
за участю секретаря Часник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, з 31.07.2012 наслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, оформлене протоколом комісії від 15 серпня 2016 № 65.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, як інваліду 2-ї групи одноразову грошову допомогу, у розмірі 24 місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності, а саме 31.07.2012 року, відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 зі змінами згідно постанови від 25.07.2011 р. № 815.
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання постанови протягом 15 діб з дня набрання постановою законної сили.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 24-місячного грошового забезпечення на день встановлення їй інвалідності;
- зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням нею військової служби, у розмірі 24-місячного грошового забезпечення на день встановлення їй інвалідності згідно з Постановою Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. Відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити, з наступних підстав.
Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
У відповідності до ст.195 КАС суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України і звільнена в запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2002 №66 за віком та виключена зі списків особового складу військової частини з 03.04.2002.
Відповідно до наданої позивачем довідки до акту огляду МСЕК серії МСЕ №078394 від 15.03.2002 року за результатами первинного огляду їй було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок хвороби, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби. (а.с. 15)
24 квітня 2002 року позивачу було виплачене страхове відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців Міністерства оборони України в сумі 3200 грн. у зв`язку із втратою працездатності по страховому випадку 08.02.2002 року.
В подальшому, 31 липня 2012 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з 31.07.2012 року довічно, яка настала внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.
27 травня 2016 року позивачем через ІНФОРМАЦІЯ_1 було подано заяву до Міністерства оборони України про призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби.
Проте, рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 12.08.2016 року, затвердженим Міністром оборони України, в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги було відмовлено з посиланням на те, що на день встановлення інвалідності в 2002 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їй вищої другої групи з 31.07.2012 року.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 41 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Редакція статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка діяла на момент встановлення Позивачу ІІІ групи інвалідності, передбачала державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, право на отримання компенсаційної виплати, пов`язаної з настанням інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, якою на той час була страхова виплата, виникло у позивача саме в момент первинного встановлення їй ІІІ групи інвалідності. Зазначене право було нею реалізоване, і 24 квітня 2002 року позивач отримала страхову виплату від НАСК «Оранта» в розмірі 3200 гривень у зв`язку з втратою працездатності (40%). (а.с. 20)
Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до пятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008, № 499 (із змінами, далі - Порядок № 499), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження у розмірі 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
У разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.
Отже, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14.
Згідно з довідкою МСЕК №239761 від 31.07.2012 року ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження нею військової служби. (а.с. 16)
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що 31 липня 2012 року, позивач набула право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку №499 в розмірі 24-місячного грошового забезпечення, а тому відмова відповідача у виплаті такої допомоги, обґрунтована тим, що на день встановлення інвалідності в 2002 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає протиправною.
З огляду на наведене, судова колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність правових підстав для їх задоволення.
Надаючи правову оцінку доводам позивача, який вважає що грошове забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога, застосовується у розмірі, передбаченому на день встановлення інвалідності, колегія суддів виходить з наступного.
Як раніше зазначалося, положеннями ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, передбачено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 5 пп. 4 п. 2 Порядку № 499 грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядок, прийнятий Кабінетом Міністрів України на виконання вказаного Закону, передбачають, що за основу для визначення розміру одноразової грошової допомоги приймається грошове забезпечення за останньою посадою перед звільненням.
Також колегія суддів враховує, що вказані нормативно-правові акти передбачають, що грошове забезпечення визначається саме за останньою штатною посадою, а не за посадою, з якої був звільнений військовослужбовець чи аналогічною посадою.
Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відтак, грошове забезпечення складається із виплат, які є загальними для всій військовослужбовців за відповідною посадою та званням, а також із виплат, розмір яких визначається індивідуально.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що у разі вказівки у законі про те, що одноразова грошова допомога визначається виходячи із грошового забезпечення за останньою штатною посадою, то слід виходити з того, що така допомога обчислюється саме із розміру грошового забезпечення, який отримувала особа на час звільнення з військової служби.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги виходячи із розміру 24 місячного грошового забезпечення за останньою посадою на час звільнення з військової служби.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності 2 групи, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до ст. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі № 826/17109/13-а.
При цьому, колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.
Так, колегією суддів враховано, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити шляхом зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в зв`язку з настанням інвалідності 2 групи інвалідності у розмірі 24 місячного грошового забезпечення за останньою посадою на час звільнення з військової служби, відповідно до Порядку № 499.
За наведених обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, з 31.07.2012 наслідок захворювання пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, оформлене протоколом комісії від 12 серпня 2016 № 65.
Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи одноразову грошову допомогу, у розмірі 24 місячного грошового забезпечення за останньою посадою на час звільнення з військової служби, відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Горяйнов А.М.

Троян Н.М.