Справа № 812/1554/15
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Басова Н.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року справа №812/1554/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ястребової Л.В,

суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.,

секретар Терзі Д.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року у справі № 812/1554/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі позивач) звернулась з позовом до Старобільської об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (надалі відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.10.2015 № НОМЕР_1 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 278399,61 грн. та № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 328175,21 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року у справі № 812/1554/15 у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2017 року за касаційною скаргою позивача скасовані рішення судів попередніх інстанцій, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції та зазначено, що судам слід з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій, встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях, підтвердити або спростувати добросовісність позивача, з урахуванням позиції Європейського Суду з прав людини, оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідно операції.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ФОА ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Позивач із таким судовим рішенням не погодилася, звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях податкового органу та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована у якості суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця Старобільською районною державною адміністрацією Луганської області 13.10.2000 року за № 0001176, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, з 16.10.2000 року перебуває на обліку в Старобільській об'єднаній Державній податковій інспекції, що підтверджується довідкою № 175 від 22.05.2002 року, є платником податку на додану вартість з 09.12.2005 року, що підтверджується свідоцтвом № 70800696 від 09.12.2005 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_3.

На виконання наказу Старобільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області № 41 від 25.08.2015 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року, результати якої викладено в акті № 18/1700- від 08.10.2015 року. (т. 1 а.с. 29-78).

На підставі ОСОБА_5 перевірки № 18/1700- від 08.10.2015 року Старобільською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Луганській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.10.2015 року № НОМЕР_1 про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 278399,61 грн. та № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 328175,21 грн. (т. 1 а.с. 83-87).

Відповідно до висновків ОСОБА_5 перевірки № 18/1700- ФОП ОСОБА_4 порушено п. 177.1, п. 177.2ст. 177 Податкового кодексу України в частині завищення валового доходу за 2014 рік в сумі 652818,16 грн. та включення до декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік суму документально не підтверджених валових витрат у розмірі 652818,16 грн. та суму витрат по операціям без фактичного придбання товарів в сумі 1310115,83 грн. За результатами чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 222719,69 грн. Встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині завищення сум податкового кредиту всього в сумі 262543,84 грн., у тому числі в листопаді 2014 року на суму 262023,17 грн. по операціям без фактичного придбання товару.

Вказані висновки податковий орган ґрунтував на даних узагальненої податкової інформації Про неможливість проведення зустрічної перевірки ПП «Машсервіс-Локомотив» за період 01.05.2014 року по 30.11.2014 року.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.11.2014 року між ФОП ОСОБА_4 та «ПП Машсервіс-Локомотив» укладено договір поставки № 10/11/14-2, предметом якого є поставка пального в кількості та за цінами, зазначеними в рахунках та видаткових накладних постачальника. Відвантаження товару здійснюється на підставі замовлення отримувача та підписаного сторонами договору. Адреса постачальника ПП «Машсервіс-Локомотив», зазначена у договорі, м. Луганськ, вул. Ломоносова, будинок 73, кімната 114А. (т. 1 а.с. 93-96).

На підтвердження здійснення господарських операцій за вказаним договором, позивачем надано до суду першої інстанції видаткову накладну № 101134 від 10.11.2014 на поставку дизельного пального у кількості 33965 л. на суму 519664,50 грн., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 101134 від 10.11.2014, податкову накладну № 34 від 10.11.2014 на суму 519664,50 грн., у тому числі ПДВ 86610,75 грн., видаткову накладну № 181184 від 18.11.2014 на поставку дизельного пального у кількості 32890 л. на суму 526240,00 грн., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 181184 від 18.11.2014, податкову накладну № 84 від 18.11.2014 на суму 526240,00 грн., у тому числі ПДВ 87706,67 грн., видаткову накладну № 2411125 від 24.11.2014 на поставку бензину А-92 у кількості 31893 л. на суму 526234,50 грн., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 2411125 від 24.11.2014, податкову накладну № 125 від 24.11.2014 на суму 526234,50 грн., у тому числі ПДВ 87705,75 грн., сертифікати відповідності (т. 1 а.с. 103-117, 172), рахунки-фактури № 10113 від 10.11.2014, № 18111 від 18.11.2014 та № 24111 від 24.11.2014. (т. 2 а.с. 20-22).

У товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів зазначено, що перевезення дизельного пального та бензину здійснено автотранспортом ФОП ОСОБА_4 від ПП «Машсервіс-Локомотив», пункт навантаження нафтобаза м. Харків.

На підтвердження того, що товар був поставлений у м. Харків і в подальшому перевезений власним автотранспортним засобом позивача до своїх АЗС позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладений між позивачем та водієм ОСОБА_6, договір оренди причіпу у фізичної особи, свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (т. 2 а.с. 14-19). Під час розгляду справи у суді першої інстанції 17.12.2015 року були допитані свідки, які підтвердили факт перевезення дизельного пального та бензину.

ФОП ОСОБА_4 перераховано на рахунок ПП Машсервіс-Локомотив згідно платіжних доручень № 69 від 24.11.2014 року на суму 330234,50 грн., № 70 від 25.11.2014 на суму 88000,00 грн., № 72 від 26.11.2014 року на суму 108000,00 грн. (т. 2 а.с. 24-26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про нереальність господарської операції між ФОП ОСОБА_4 та ПП «Машсервіс-Локомотив» та доведеність недобросовісності контрагента ПП «Машсервіс-Лоукомотив», що є помилковим.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту у платника податку виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, платник податку може включити до складу податкового кредиту суму ПДВ на підставі податкової накладної за умови реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

ОСОБА_5 перевірки вбачається, що податковим органом досліджувалися реальні зміни майнового стану платника податку, та як відображено в ОСОБА_5 перевірки, товар, придбаний позивачем, реалізований через АЗС, які належать позивачу та позивач отримав прибуток, тобто, отримав певний економічний ефект від здійсненої операції. Даний факт відповідачем не спростований.

Вищий адміністративний суд акцентував увагу на необхідність застосування підходу належної податкової обачності, що безпосередньо випливає з рішення Європейського суду з прав людини «Булвес АД проти Болгарії», де зазначено, що платник ПДВ не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Таким чином, «обачний» платник податку може принаймі, але не тільки надати докази перевірки свого контрагента на предмет податкової «добросовісності» за доступними базами даних, як і навести докази на підтвердження обґрунтованості вибору контрагента тощо.

Як зазначалося вище, наслідки у податковому обліку платника податків створюють не самі по собі правочини, а вчинювані таким платником господарської операції, тобто дії або події, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім, оскільки господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватись будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці.

При цьому, слід зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначалося, єдиним документом, на підставі якого відповідач обґрунтував свою позицію, є узагальнення податкової інформації ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про неможливість проведення зустрічної перевірки контрагента позивача ПП «Машсервіс-Локомотив» за період з 01.05.2014 по 30.11.2014. Отже, висновок податкового органу щодо нереальності здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентом ПП «Машсервіс-Локоматив» ґрунтується на припущеннях, оскільки позивачем надані первинні документи, які підтверджують реальність господарської операції.

Суд першої інстанції, як на встановлені обставини щодо недобросовісності контрагента ПП «Машсервіс-Локоматив» послався на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.05.2016 стосовно ОСОБА_7, та зазначив, що з вересня 2014 року ПП «Машсервіс-Локоматив» перебувало у підпорядкуванні ОСОБА_7, яка здійснювала незаконну фінансово-господарську діяльність, що не відповідає дійсності.

Відповідно до вироків Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.05.2016 року стосовно ОСОБА_7, та від 16.06.2016 року стосовно ОСОБА_8, судом встановлено, що на початку грудня 2014 року ОСОБА_9 (засновник та директор ПП «Машсервіс» з 12.01.2007 року) передав печатку та екземпляр статуту підприємства з відміткою про державну реєстрацію, після чого ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мали можливість використати реквізити цього підприємства та його розрахункові рахунки для здійснення незаконної діяльності.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року, тобто господарські операції мали місце до встановлених вироком суду обставин.

Жодного доказу притягнення до відповідальності, наявність кримінального провадження або вироку суду стосовно контрагента позивача

суду не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент здійснення господарської операції контрагент позивача було зареєстроване належним чином, мало діюче свідоцтво платника податків, а посилання на дані узагальненої податкової інформації «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ПП «Машсервіс-Локомотив» за період з 01.05.2014 по 30.11.2014 року, не може однозначно свідчити про невиконання вказаним суб'єктом договірних зобов'язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин, юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб'єктами господарювання договори з метою забезпечення власної господарської діяльності.

Відповідальність платника настає лише у разі доведення податковим органом недобросовісності його дій, наміру платника отримати необґрунтовану податкову вигоду шляхом змови та здійснення узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій суб'єктів (юридичних або фізичних осіб), які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті. Зазначені обставини не було доведено податковим органом у даній справі.

Згідно з частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платнику визначено відповідні грошові зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2017 року.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року у справі № 812/1554/15 скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області від 16.10.2015 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 278399,61 грн. та № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 328175,21 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_12