Справа № 826/1253/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 року № 826/1253/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Вєкуа Н.Г., Григоровича П.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Летичівський комбікормовий завод»
до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, Головного управління ДФС у Хмельницькій області, Державної фіскальної служби України
про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Летичівський комбікормовий завод» (надалі - позивач, ТОВ «Летичівський комбікормовий завод») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач 1), Головного управління ДФС у Хмельницькій області (надалі відповідач 2) та Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області (надалі - відповідач 3), в якому просили визнати протиправною бездіяльність ДФС України, ГУ ДФС у Хмельницькій області та Хмельницької ОДПІ щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки корегування в єдиному реєстрі податкових накладних, на від'ємне значення ПДВ за червень 2015 року у розмірі 9081204,00 грн., задекларованого згідно з уточнюючим розрахунком (реєстраційний номер від 06.08.2015) до податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року; зобов'язати ДФС України, ГУ ДФС у Хмельницькій області та Хмельницьку ОДПІ відобразити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість 9081204,00 грн. як суму, на яку Товариство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що відповідає від'ємному значенню ПДВ за червень 2015 року, величина якого задекларована згідно з уточнюючим розрахунком (реєстраційний номер від 06.08.2015) до податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2017 року прийнято адміністративну справу до свого провадження та призначено до судового розгляду на 21.06.2017 року.

Судове засідання, призначене на 21.06.2017 р., судом відкладалось на 16.08.2017 р.

В судовому засіданні 16.08.2017 року представник позивача та відповідача не заперечували проти переходу у письмове провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд Ухвалою від 16 серпня 2017 року перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2015 ТОВ «Летичівський комбікормовий завод» подано до Летичівського відділення Хмельницької ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року (реєстр. № від 20.03.2015), у якій в рядку 30 (сума залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку) задекларований показник в сумі 9 081 204 грн. 22.07.2015 товариством подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок по декларації за лютий 2015 року (реєстр. № ), яким суму 9 081 204 грн. виключено з бюджетного відшкодування (з рядку 30 такого Уточнюючого розрахунку) та одночасно збільшено показник рядку 31 (сума непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду) на 9 081204 грн. В подальшому, 17.07.2015 товариством було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року (реєстр. № ), де позивачем задекларовано показник рядка 24 (сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) у розмірі 1450 468 грн. та помилково не вказано значення рядку 31 у сумі 9 081 204 грн. Дана помилка була виправлена шляхом подання позивачем 06.08.2015 уточнюючого розрахунку (реєстр. № ). Однак, за поданим уточнюючим розрахунком від 06.08.2015 коригування від'ємних значень у системі електронного адміністрування податку на додану вартість на суму коштів 9 081 204 грн. не відбулось, що стало підставою для звернення платника податку з листами до контролюючих органів усіх рівнів. Зокрема, у відповідь на звернення товариства ДФС України своїм листом від 15.10. 2015 № 265 повідомила товариство про відмову у відображенні в системі електронного адміністрування податку на додану вартість показників рядка 31 уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року. Таким чином, після набрання чинності положеннями Податкового кодексу України щодо електронного адміністрування податку на додану вартість у позивача виникли труднощі з таким адмініструванням, оскільки відповідачами всупереч вимог п. 2001.3 ст. 2001 Податкового кодексу України не забезпечено автоматичне збільшення від'ємного значення на суму 9 081 204 грн., на яку ТОВ «Летичівський комбікормовий завод» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2016, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.05.2017 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Летичівський комбікормовий завод» задовольнено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2016, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин щодо дійсного змісту порушення прав позивача як платника ПДВ, зокрема, щодо не відображення в картці інтегрованого рахунку Товариства в системі електронного обліку ПДВ 9081204,00 грн. як суми надмірно сплаченого Товариством податку, стосовно якої Товариство має право вимоги майнового характеру. Разом з тим, питання щодо права позивача на відображення цієї суми від'ємного значення в податковому обліку, так само як і питання щодо способу захисту цього права підлягають з'ясуванню з метою правильного вирішення спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Під час розгляду справи від відповідача 3 надійшло клопотання про зміну сторони Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області на її правонаступника Державну податкову інспекцію у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п.201-1.1 ст.201-1 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:

суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;

суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;

суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.201-1.3 ст.201-1 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (SНакл), обчислену за такою формулою:

SНакл = SНаклОтр + SМитн + SПопРах + SОвердрафт - SНаклВид - SВідшкод - SПеревищ, де:

SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними, складеними платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;

SМитн - загальна сума податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України;

SПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунку платника податку рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі рахунків у системі електронного адміністрування податку платника - сільськогосподарського підприємства, що обрало спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зазначених у підпунктах "а" - "в" пункту 200-1.2 цієї статті.

Під час обрахунку суми SНакл також використовуються показники, визначені пунктами 34, 34-1 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким запроваджено нові правила функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Так, система електронного адміністрування податку на додану вартість запроваджена поетапно відповідно до пункту 35 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України:

- з 1 січня до 1 липня 2015 року - у тестовому режимі;

- з 1 липня 2015 року - на постійній основі.

Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ визначено статтею 200-1 розділу V Кодексу.

Порядок електронного адміністрування ПДВ затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року N 569 "Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість".

Електронний рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ (далі - електронний рахунок) - це рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, а також у сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок. Для кожного платника податку Казначейством відкривається один електронний рахунок.

Відповідно до пункту 200-1.5 статті 200-1 Податкового кодексу України кошти з електронного рахунка платника ПДВ перераховуються Казначейством в автоматичному режимі виключно до: державного бюджету; на рахунок, відкритий у банку та/або органі Казначейства сільськогосподарськими підприємствами - суб'єктами спеціального режиму оподаткування, визначений статтею 209 Податкового кодексу України, для акумулювання сум податку, що нараховуються на вартість поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг), у порядку, передбаченому статтею 209 Податкового кодексу України; на поточний рахунок платника податку за його заявою у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов'язань.

Протягом дії системи електронного адміністрування ПДВ у тестовому режимі платники податку самостійно зараховують на такі електронні рахунки кошти з власних поточних рахунків, відкритих у банківських установах, у сумах, необхідних для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку, задекларованих ними в податковій звітності з ПДВ.

З 1 липня 2015 року на рахунки в системі електронного адміністрування ПДВ платники податку зараховують також кошти у сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 2001 Податкового кодексу України та надає право для реєстрації в ЄРПН податкових накладних / розрахунків коригування.

Пунктом 33 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що станом на третій робочий день після дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" зареєстрованим платникам податку значення суми податку (позитивне або від'ємне), на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначене пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, та значення усіх її складових, визначених цим Кодексом, дорівнюють нулю, крім значень її складових S НаклОтр, S НаклВид та S Митн, що були сформовані починаючи з 1 липня 2015 року. Зареєстрованим платникам податку таке значення автоматично збільшується контролюючим органом: 4) до 31 липня 2015 року для платників податків, що застосовують звітний (податковий) період місяць, без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, на суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та суму непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що зазначено в податковій звітності з податку на додану вартість, у якій відображаються розрахунки з бюджетом та/або відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, за червень 2015 року. На таку суму платником податку збільшується розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період (липень 2015 року).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 20.03.2015 подав до Летичівського відділення Хмельницької ОДПІ електронну податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року (а.с. 30 - 31), у якій в рядку 30 (сума залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку) задекларував 9081204,00 грн.

17.07.2015 позивач подав до Летичівського відділення Хмельницької ОДПІ електронну податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року (а.с. 41 - 42), в рядку 24 ( від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду) якої задекларував 1450468 грн., а в рядках 30 та 31 проставив прочерки.

22.07.2015 позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань із ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок по декларації за лютий 2015 року (а.с. 35 - 37), в якому сума 9081204,00 грн. виключена з бюджетного відшкодування (тобто, з рядку 30) з одночасним збільшенням значення рядка 31 (сума непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду) на 9081204,00 грн.

06.08.2015 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань із ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок по декларації за червень 2015 року (а.с. 45 - 47), в якому відображено по рядках 26 (сума залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на початок поточного звітного (податкового) періоду) та 31 (сума непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду) суму 9081204,00 грн.

Всі вище перелічені податкові декларації та уточнюючі розрахунки надійшли до контролюючого органу, були прийняті та зареєстровані, що підтверджується квитанціями № 2 (а.с. 34, а.с. 44), жодних зауважень з боку контролюючого органу не надходило.

З огляду на матеріали справи, контролюючий орган після початку роботи системи у штатному режимі на постійній основі, отримавши уточнюючу податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року, своєчасно не забезпечив відображення її показників у системі електронного адміністрування ПДВ.

Суд вважає, що платником податків обрано правомірний спосіб захисту порушеного права, однак, враховуючи роботу на постійній основі системи електронного адміністрування ПДВ на час подання уточнюючого розрахунку, платник податків реалізуючи правомірну поведінку розраховував на відображення в системі електронного адміністрування відповідних змін, що забезпечило б йому право виписки податкових накладних без здійснення поповнення рахунку у фінансовій установі.

30 липня 2015 року Державна фіскальна служба України повідомила план заходів ДФС для забезпечення реалізації норм Закону України № 643-VIII з удосконалення СЕА, в розділі III якого передбачено обнулення показників та перерахунок суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкову накладну/розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), для зареєстрованих платників податку, зокрема:

- з 00 годин 00 хвилин 3 серпня 2015 року (на початок третього робочого дня після дня набрання чинності Законом № 643) ДФС буде проведено обнулення суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкову накладну/розрахунок коригування в ЄРПН ("СУМА" Накл), сформовану відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 та пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, та значення усіх її складових, визначених Податковим кодексом України, крім показників SНаклОтр, SМитн та SНаклВид, що були сформовані, починаючи з 1 липня 2015 року;

- протягом 3 серпня 2015 року (третього робочого дня після дня набрання чинності Законом № 643) сума SНакл зареєстрованим платникам податку збільшиться на:

- суму від'ємного значення податку, непогашеного станом на 01.07.2015 та задекларованого платником у рядках 24 та 31 податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року;

- на кінець третього робочого дня після дня набрання чинності Законом № 643 сума податку, на яку платник має право зареєструвати податкову накладну/розрахунок коригування в ЄРПН ("СУМА" Накл), буде обрахована на підставі оновлених значень усіх її складових та інших показників, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України.

При цьому планом заходів окремо зазначено, що у зв'язку із переведенням роботи системи електронного адміністрування ПДВ в штатний режим починаючи з 04 серпня 2015 року реєстрація в ЄРПН податкових накладних та розрахунків коригування, складених до 1 липня 2015 року, здійснюватиметься без обмеження сумою SНакл.

Отже, система електронного адміністрування ПДВ організована на централізованому рівні ДФС України, та на цьому ж рівні відбувається і автоматичне обчислення реєстраційної суми щоразу при зміні значення будь-якого з показників формули.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, не забезпечивши своєчасне відображення у системі електронного адміністрування ПДВ заявлених позивачем відомостей, порушив статтю 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", а саме право на мирне володіння своїм майном, що також є невід'ємним правом на повагу до своєї власності.

Так, відповідно до статті 1 Протоколу 1 кожна юридична особа має право на мирне володіння своїм майном. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленому у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади (рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)).

Суд не оминає увагою той факт, що тимчасове затримання відображення показників фінансової звітності у відповідній системі фактично призвело до негативного впливу на господарську діяльність позивача, зупинення виконання зобов'язань по укладеним контрактам та виконання останніх, оскільки по першій події унеможливлюється реєстрація податкових накладних. Маючи по факту значну суму переплати по податкових зобов'язаннях, позивач не має можливості вилучати з обігу грошові кошти.

При цьому між використаними засобами та тією метою, на яку була направлена міра, що обмежила позивача у реалізації права власності на своє майно, примусила змінити напрямок її використання задля забезпечення сталої господарської діяльності, відсутня розумна співмірність.

На думку суду, суб'єктом владних повноважень також порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу (Лист Верховного Суду України від 01.07.2013 р. «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ).

Європейський Суд також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Крім того, Європейський Суд неодноразово нагадував, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Статтею 4 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі загальності оподаткування, невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства, фіскальної достатності, соціальної справедливості, рівномірності та зручності сплати податків та зборів.

В контексті приписів КАС України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку, а обов'язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Летичівський комбікормовий завод» задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ДФС України, ГУ ДФС у Хмельницькій області та ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку ТОВ «Летичівський комбікормовий завод» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки корегування в єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у розмірі 9081204 грн., задекларованої згідно уточнюючого розрахунку (реєстраційний номер від 06.08.2015) до податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року;

Зобов'язати ДФС України, ГУ ДФС у Хмельницькій області та ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області відобразити в системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку ТОВ «Летичівський комбікормовий завод» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у розмірі 9 081 204 грн., задекларованої згідно уточнюючого розрахунку (реєстраційний номер від 06.08.2015) до податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Летичівський комбікормовий завод» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 756,00 грн. за рахунок асигнувань ДФС України, ГУ ДФС у Хмельницькій області та ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Смолій І.В.

Судді Вєкуа Н.Г.

Григорович П.О.