Справа № 465/118/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6891/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2017 в справі №465/118/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №340340 від 27.12.2016.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_2 27.12.2016 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №340340 відносно ОСОБА_1 та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Підставою для винесення спірної постанови послужило порушення позивачем п.15.10 ПДР, а саме: позивач здійснив стоянку транспортного засобу на тротуарі, не залишивши пішоходам 2 м для руху, чим створив перешкоди.

Не погодившись із зазначеною вище постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені законодавством України.

Колегія погоджується частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно із статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.3 ст.122 КпАП України правопорушенням є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, за що передбачене накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пп. «в» п.15.10 Правил дорожнього руху стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2м.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, факт вчиненого позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, пояснення позивача, світлинами, поясненнями свідків.

Таким чином, підставним вважає колегія суддів висновок суду першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем порушення пп. «в» п.15.10. ПДР доведений в суді належними та допустимими доказами.

Проте, зазначені дії, а саме порушення пп. «в» п.15.10 Правил дорожнього руху, становлять склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а не ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП правопорушенням є перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Зазначені вище дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, передбачений ч.3 ст. 122КУпАП, внаслідок чого він був безпідставно притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Зазначене свідчить про протиправність винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції було зроблено висновок, який не відповідає обставинам справи, тому судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2017 в справі №465/118/17 та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 27.12.2016 серії АР №340340.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5