Справа № 826/14228/16
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до головного управління ДФС у м. Києві, в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві Мірвелової Ірини Михайлівни, третя особа: Українсько - американське страхове товариство з обмеженою відповідальністю «Росток» про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання недійсною податкової консультації, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправними дії та бездіяльність в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві Мірвелової Ірини Михайлівни з винесення податкової консультації в листі №18722/10/26-15-12-05-11 від 19 серпня 2016 року і ненадання податкової консультації;

визнати недійсною та скасувати податкову консультацію Головного управління ДФС у м. Києві, викладену в листі №18722/10/26-15-12-05-11 від 19 серпня 2016 року;

зобов'язати Головне управління ДФС у м. Києві надати позивачу податкові консультації у відповідь на заяви №07-23 (вх. від 25 липня 2016 року №30638/10), №07-15 (вх. від 25 липня 2016 року №30637/10), №07-13 (вх. від 25 липня 2016 року №30639/10), №07-16 (вх. від 25 липня 2016 року №30623/10), №07-17 (вх. від 25 липня 2016 року №30636/10) від 19 липня 2016 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08серпня 2017 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, як акціонер Українсько - американського страхового товариства з обмеженою відповідальністю «Росток» звернувся з заявами про надання податкової консультації до Головного управління ДФС у м. Києві:

від 19 липня 2016 року вх. №07-23, в якій просив надати податкову консультацію з питання: Чи правомірно у податковому періоді другого кварталу 1995 року з податку на прибуток підприємство користувалось пільгою за ч. 3 ст. 32 Закону України «Про іноземні інвестиції», а саме, підприємства з іноземними інвестиціями за участю українського капіталу, за винятком підприємств, створених в галузі оптово-роздрібної торгівлі та посередницької діяльності, звільняються від сплати податків на доходи протягом п'яти років з моменту оголошення наявності першого прибутку, а в подальшому сплачують зазначені податки в розмірі 50 відсотків від ставок, встановлених законами України;

від 19 липня 2016 року вх. №07-15, в якій просив надати податкову консультацію з питання: За укладеними договорами формування грошових фондів сформованих шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів відповідно до Основ цивільного законодавства Союзу РСР і союзних республік, від 08 грудня 1961 року, після проведення державної реєстрації 10 жовтня 1990 року, яку ставку податку на прибуток повинно було використовувати підприємство у третьому кварталі 1991 року;

від 19 липня 2016 року вх. №07-13, в якій просив надати податкову консультацію з питання: За укладеними договорами формування грошових фондів сформованих шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів відповідно до Основ цивільного законодавства Союзу РСР і союзних республік, від 08 грудня 1961 року, після проведення державної реєстрації 10 жовтня 1990 року, яку ставку податку на прибуток повинно було використовувати підприємство у четвертому кварталі 1990 року;

від 19 липня 2016 року вх. №07-16, в якій просив надати податкову консультацію з питання: За укладеними договорами формування грошових фондів сформованих шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, яку ставку податку на прибуток повинно було використовувати підприємство у першому кварталі 1992 року відповідно до Закону України «Про оподаткування доходів підприємств і організацій» від 21 лютого 1922 року №2146-ХІІ?;

від 19 липня 2016 року вх. №07-17, в якій просив надати податкову консультацію з питання: За укладеними договорами формування грошових фондів сформованих шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, яку ставку податку на прибуток повинно було використовувати підприємство у першому кварталі 1994 року відповідно до Закону України «Про оподаткування доходів підприємств і організацій» від 21 лютого 1992 року №2146-ХІІ.

Листом від 19 серпня 2016 року №18722/10/26-15-12-05-11 ГУ ДФС у м. Києві за підписом в.о. заступника начальника І.М. Мірвелової «Про розгляд звернення» повідомлено, що питання заявника не можна розглядати як запит на надання податкової консультації у розумінні статті 52 Податкового кодексу України у зв'язку з неможливістю практичного застосування норм законодавства, що діяли у 1991 - 1995 роках.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно з пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Податкова консультація, відповідно до п.п. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Статтями 52 та 53 Податкового кодексу України передбачений порядок надання та наслідки застосування податкових консультацій, відповідно до положень яких: за зверненням платників податків контролюючі органи безоплатно надають консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства; податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію; за вибором платника податків консультація надається в усній або письмовій формі; консультації надаються органом державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку; контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень; не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої у письмовій формі, зокрема на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація була змінена або скасована; платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору; визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Наслідком застосування податкової консультації, згідно з п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України, є те, що платника податку не може бути притягнуто до відповідальності, якщо він діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Системний аналіз викладених норм права дає підстави для висновку про те, що податкова консультація надається з питань практичного застосування окремих норм податкового законодавства, які має намір у майбутньому реалізувати запитувач такої консультації.

Сторонами не заперечується, що у спірних правовідносинах позивач звернувся до податкового органу з метою отримання податкової консультації щодо порядку застосування норм податкового законодавства, що діяли у 1991 - 1995 роках та реалізовані у зазначений період.

Таким чином, метою звернення позивача до податкового органу є роз'яснення правильності застосування законодавства при поданні податкової звітності у 1991-1995 роках.

Проте, Податковий кодекс України в якості підстав для визнання недійсною податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

При цьому ст. 53 Податкового кодексу України не передбачено визнання судом податкової консультації недійсною, яка на думку платника податків, не містить конкретної відповіді на поставлене питання.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваний лист Головного управління ДФС у м. Києві від 19 серпня 2016 року №18722/10/26-15-12-05-11 не є податковою консультацією у розумінні Податкового кодексу України, а тому на порядок його оформлення не поширюються вимоги встановлені ст. 53 Податкового кодексу України (щодо податкової консультації).

Так, зазначений лист не містить будь-яких роз'яснень щодо практичного застосування податкового законодавства України. Натомість, позивача повідомлено про те, що питання заявника не можна розглядати як запит на надання податкової консультації у розумінні ст.. 52 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, за податковою консультацією до Головного управління ДФС у м. Києві звернувся ОСОБА_3, який є акціонером Українсько-американського страхового товариства з додатковою відповідальністю «Росток». Зі змісту заяв про надання податкових консультацій вбачається, що останні направлялись позивачем до контролюючого органу у власних інтересах, хоча стосуються питань податкової звітності Українсько-американського страхового товариства з додатковою відповідальністю «Росток».

Згідно з вимогами п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України, індивідуальні податкові консультації контролюючі органи надають за зверненням платників податків.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не є належним суб'єктом звернення із заявою про надання податкової консультації стосовно тих питань, які у таких заявах ставляться, оскільки не є платником таких податків.

Згідно з абз. 3 п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України, на звернення платника податків, що не відповідає вимогам, зазначеним у цьому пункті, податкова консультація не надається, а надсилається відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, дії відповідачів щодо розгляду заяви позивача про надання податкової консультації та лист Головного управління ДФС у м. Києві від 19 серпня 2016 року №18722/10/26-15-12-05-11 відповідають вимогам чинного законодавства України.

Позовні вимоги про зобов'язання надати правову консультацію є похідними від позивних вимог про визнання протиправною бездіяльності та недійсною податкової консультації, викладеної у листі від 19 серпня 2016 року №18722/10/26-15-12-05-11.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до головного управління ДФС у м. Києві, в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві Мірвелової Ірини Михайлівни, третя особа: Українсько - американське страхове товариство з обмеженою відповідальністю «Росток» про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання недійсною податкової консультації, зобов'язання вчинити дії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст виготовлено 27.09.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Безименна Н.В.