Справа № 804/2372/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 р. Справа № 804/2372/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати незаконним рішення Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо видання вимоги Вимоги № Ф-4349-25У від 16.12.2014 року про стягнення єдиного внеску у розмірі 1265 гривень 23 копійки.
В обґрунтування позовних вимог, позивач, посилався на те, що з 29.08.2014 року згідно Указу Президента України № 607 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», позивач був призваний за мобілізацією на військову службу і перебував на військовій службі до 20 вересня 2015 року. Повідомлення військового комісара Саксаганського районного військового комісаріату м. Кривого Рогу № 1/969 від 01.09.2014 року ще, у 01.09.2014 року було направлено до Криворізькою центральною об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Однак, відповідач вказані обставини не прийняв до уваги та видав вимогу № Ф-4349-25У від 16.12.2014 року на підставі вказаної вимоги 26.07.2016 року, державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, була ухвалена Постанова ВП № 51756952 про відкриття виконавчого провадження, згідно якої з позивача на користь держави стягнутий виконавчий збір у розмірі 126 гривень 52 копійки. Враховуючи викладене просив визнати вказану вимогу незаконною.
Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року замінено Криворізьку центральну об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровської області на Криворізьку північну об`єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Дніпропетровської області
Відповідач явку повноваженого представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення поштового відправлень, правом на подання заперечень на позов не скористався.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив розглянути справу в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Так, відносини, що виникають між контролюючими органами та платниками єдиного внеску, регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (надалі Закон №2464) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року №449 (далі Інструкція №449).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, в тому числі, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до абз.1 та 2 ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.
Згідно з абз.5 ч.8 ст.9 Закону №2464 періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 20 січня 2000 року та по теперішній час зареєстрований, як фізична особа-підприємце. 16 грудня 2014 року Криворізькою центральною об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області була видана Вимога № Ф-4349-25У про стягнення з мене на користь держави недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1265 гривень 23 копійки.
26 липня 2016 року, на підставі вказаної Вимоги, державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Каптола А.О. була ухвалена Постанова ВП № 51756952 про відкриття виконавчого провадження, згідно якої з позивача на користь держави мав бути стягнутий виконавчий збір у розмірі 126 гривень 52 копійки.
Після ухвалення вказаної Постанови державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Каптола А.О. була ухвалена Постанова про розшук та затримання належного мені на праві власності причепа WILSON SA3 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та автомобіля CHRYSLER VOYAGER (державний номерний знак НОМЕР_2 ).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 29.08.2014 року, згідно Указу Президента України № 607 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», був призваний за мобілізацією на військову службу і перебував на військовій службі до 20.09.2015 року.
01 вересня 2014 року повідомлення військового комісара Саксаганського районного військового комісаріату м. Кривого Рогу № 1/969 від 01.09.2014 року про мобілізацією позивача на військову службу було надано до Криворізькою центральною об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти,за користування кредитом не нараховуються».
Частиною третьою ст. 39 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» із змінами та доповненнями визначено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті па військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів такими фізичними особами - підприємцями не здійснюється.
Відповідно до п. 92 частини другої розд. VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) під час особливого періоду, визначеного Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-Х1І «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із змінами та доповненнями (далі - Закон № 3543), платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), зокрема фізичні особи-підприємці, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п. 2 ст. 6 Закону № 2464, якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації.
З наведеного вбачається, що вимога відповідача не ґрунтуються на нормах законодавства України та за відсутності порушень законодавства позивача, що суперечить вимогам частини другої статті 19 Конституції України.
Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідачем по справі правомірність прийняття спірного рішення не доведена, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до положень статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Пунктом 3 частини 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Разом з тим, незважаючи на вимогу частини другої статті 71 цього Кодексу щодо процесуального обов`язку відповідача, доведеності правомірності винесеної податкової вимоги не довів, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд вважає, прийнята відповідачем податкова вимога Ф-4349-25У від 16.12.2014 року є протиправною та підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізької північної об`єднана державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати незаконною та скасувати Вимогу № Ф-4349-25У від 16.12.2014 року виданою Криворізькою центральною об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя А.О. Коренев