Справа № 813/400/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7384/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 сільської ради Золочівського району Львівської області про зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі ГУ Держгеокадастру у Львівській області), третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 сільської ради Золочівського району Львівської області про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою № Н-16610/0-8164/6-16 від 16 грудня 2016 року, зобовязання повторно розглянути заяву від 24 листопада 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що судом не було взято до уваги, що відповіді ОСОБА_2 сільської ради на запит Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 2 грудня 2016 року про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою надійшли на адресу відповідача лише 23 лютого 2017 року, отже субєкт владних повноважень на момент надання відмови не мав такого листа і не був обізнаний із позицією ради. В той же час, відсутні передбачені ст. 118 Земельного кодексу України підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Враховуючи викладене, оскаржувана відмова є необґрунтованою, а тому це рішення є протиправним.

Просить скасувати постанову і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник апелянта ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. Зауважив, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, що не встановлені законом.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечила та просила залишити оскаржувану постанову в силі. Пояснила, що відповідач правомірно відмовив у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою, так як сільська рада не дала відповідного погодження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 24.11.2016 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення в урочищі «Хотів» на території ОСОБА_2 сільської ради Золочівського району Львівської області (за межами населених пунктів).

02.12.2016 року ГУ Держгеокадастру у Львівській області звернулось до голови ОСОБА_2 сільської ради листом № В-16608/0-7760/6-16 про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення в урочищі «Хотів» на території ОСОБА_2 сільської ради Золочівського району Львівської області (за межами населених пунктів).

16.12.2016 року Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надало відповідь № Н-16610/0-8164/6-16, згідно якої на підставі п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Зазначено, що відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 року 37732/0/1-14, рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 року № 2/1 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування. ОСОБА_2 сільська рада не надала погодження щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про законність такої відмови з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 35 ЗК України земельні ділянки, громадяни України мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва не більше 0,12 гектара.

Частиною 4 статті 122 ЗК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством встановлено перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерством аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 року № 333, відповідач є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядкований, а відповідно до п.п. 13 п. 4 Положення розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача про відмову позивачу в наданні дозволу для розроблення проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Виходячи зі змісту ч. 7 ст. 118 ЗК України, початковим етапом надання земельної ділянки у власність громадянам у межах норм безоплатної приватизації є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, дозвіл на розроблення якого приймається відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування (у нашому випадку - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області). При цьому, в абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлено конкретний і вичерпний перелік підстав для відмови в задоволенні відповідного клопотання громадянина та, відповідно, для ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач зіслався на відсутність погодження сільської ради на надання такої ділянки ОСОБА_1

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 сільською радою Золочівського району було прийнято рішення № 63 від 5 квітня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель запасу площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Хотів» згідно заяви від 28 березня 2016 року. При цьому відмова була мотивована прийняттям попереднього рішення про першочергове надання земельних ділянок учасникам АТО, які проживають на території сільської ради.

У подальшому позивач повторно звернувся із заявою про надання відповідного дозволу.

Однак, рішенням ІХ сесії ОСОБА_2 сільської ради від 21.12.2016 року № 130 «Про розгляд листа ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 02.12.2016 року № 16608/0-7760/6-16 про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», рішення V сесії ОСОБА_2 сільської ради від 05.04.2016 року № 63 було залишено без змін.

Разом з тим, у цьому рішенні не висловлено позиції ради за заявою позивача від 24 листопада 2016 року, адже рішення від 5 квітня 2016 року приймалося за заявою ОСОБА_1 від 28 березня 2016 року.

Також апеляційний суд зазначає, що мотиви Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, що викладені в оскаржуваному рішенні про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, не передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, адже чинне земельне законодавство не передбачає погодження надання дозволу з органом місцевого самоврядування.

Що стосується Наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 15 жовтня 2014 року № 328, яким введено в дію рішення колегії Держземагенства України №2/1 від 14 жовтня 2014 року Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, суд вважає за необхідне зазначити, що даним рішенням колегії дійсно передбачено направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою, проте, як видно зі змісту п. 2.2 вищезазначеного рішення відмовити у задоволенні клопотання заявника можна тільки за наявності мотивованого заперечення органу місцевого самоврядування, яке буде відповідати вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Натомість, як встановлено судом, відмова сільської ради не містить обґрунтованих причин відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, які передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, розглядаючи заяву позивача, прийняло протиправне рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, яке викладене в листі № Н-16610/0-8164/6-16 від 16 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення, а тому не може підміняти інший орган державної влади і перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Як видно з проаналізованих вище законодавчих норм, вирішення питань, повязаних із наданням дозволу на розробку проекту землеустрою, на яких поширюється чинність Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою є виключною компетенцією відповідного територіального органу Держгеокадастру, яким в даному випадку є Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

При цьому обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, який би відповідав вимогам ст. 162 КАС України, суд дійшов до переконання про їх захист шляхом зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області повторно, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 листопада 2016 року.

Відповідно до ст. 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та приймає нову, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про задоволення позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року скасувати.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою № Н-16610/0-8164/6-16 від 16 грудня 2016 року.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно у відповідності до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 листопада 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_7

Повний текст виготовлено 26 вересня 2017 року.