Справа № 242/1564/17
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Владимирської І.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу поліції ГУНП України Дніпропетровської області в особі інспектора ОРПП № 3 Павлоградського ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.04.2017 року, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії поліцейського ОСОБА_2 стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності незаконними, скасувати постанову серії БР № 384384 від 04.04.2017 року та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав до суду письмове заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що факт порушення правил дорожнього руху позивачем було зафіксовано у встановленому законом порядку і постанову серії БР № 384384 від 04.04.2017 року відносно ОСОБА_1 було винесено з дотриманням вимог закону. Просить суд відмовити в задоволені позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обовязків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обовязком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З оскаржуваної постанови серії БР № 384384 від 04.04.2017 року вбачається, що поліцейський ОСОБА_2, вважає, що водій ОСОБА_1 04.04.2017 року об 11 годині 31 хвилині, на 327 км. траси Знамянка-Лугнаск-Ізварине керував транспортним засобом на автомобілі НОМЕР_1, обладнаному ременями безпеки не користуючись ними, а також не предявив для перевірки поліс (договір) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тим самим порушив вимоги п. 2.3 «в» та 2.1 «ґ» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ст. 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач зазначає, що ним на вимогу посадової особи поліції були надані для огляду документи, про що свідчить оскаржувана постанова, яка містить особисті дані водія та інформацію щодо транспортного засобу.

Крім того, з оскаржуваної постанови серія БР № 384384 від 04.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_1А, не визнаючи себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначив про наявність у нього полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності серія АК № 4560957 від 19.11.2016 року, натомість інспектором поліції дана заява фактично проігнорована та не перевірена .

Слід також зауважити, що відповідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності серія АК № 4560957 від 19.11.2016 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_5 застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» (а.с. 11).

При цьому відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростована вказана обставина та не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Наявні в матеріалах справи копії пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також не доводять відмову ОСОБА_4 надати для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки дані пояснення містяться в собі інформацію лише з приводу того, що вищевказаних осіб було запрошено в якості свідків при відмові водія ОСОБА_4 предявити поліс. Натомість, жодної інформації щодо відсутності у водія полісу та реально зафіксованої відмови в надані його інспектору поліції, вищевказані пояснення не містять.

Крім того, суд хоче звернути увагу, що виклад інкримінованих правопорушнику діянь має бути гранично конкретизований, це означає, що у формулюванні адміністративного правопорушення повинні включатися всі ті дії (бездіяльність), які відповідають опису об'єктивної сторони адміністративного правопорушення в адміністративно-правовій нормі, в якій передбачена відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Як вже зазначалося вище, при винесені оскаржуваної позивачем постанови, посадовою особою було встановлено порушення водієм, зокрема: порушення правил користування ременями безпеки та не предявлення для перевірки поліс (договір) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, а саме вимог п. 2.3 «в» та 2.1 «ґ» ПДР України.

Згідно п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголівники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами є самостійним складом адміністративного правопорушення, яке тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

В даному випадку, констатуючі в постанові факт вчинення ОСОБА_1 двох різних за складом адміністративних правопорушень, посадовою вимоги закону не дотримано та не застосовано положення ст. 36 КУпАП, що фактично містить в собі ознаки формалізму при винесені вищевказаної постанови.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке полягає у непред'явленні полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови в частині притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За приписами ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції, зокрема, розглядають справи про адміністративні правопорушення Правил дорожнього руху за статті 126 ч. 1 КАС України.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, органи Національної поліції повноважні вирішувати справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що суд при вирішенні справи в порядку адміністративного судочинства повинен керуватися нормами ст.162 КАС України.

Вивченням змісту статті 162 встановлено, що її положення не містять таких повноважень суду при вирішенні справи порядку КАС України як скасування постанови із закриттям справи у зв'язку зі звільненням порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані, особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративні правопорушення в порядку КУпАП.

Отже суд, розглядаючи справу в порядку КАС України, не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про закриття провадження у справі.

Суд звертає увагу на те, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення чи звільнення особи від адміністративної відповідальності, а лише перевіряється законність рішення суб'єкта владних повноважень, за наслідками чого суд може визнати незаконними та скасувати це рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити.

Таким чином, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

В звязку з чим, суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частині закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 222, ч. 1 п. 1 ст.247, ст. 251 КУпАП суд, ст.ст. 1, 2, 71, 160, 163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Павлоградського відділу поліції ГУНП України Дніпропетровської області в особі інспектора ОРПП № 3 Павлоградського ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора ОРПП № 3 Павлоградського ВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постанову серії БР № 384384 від 04.04.2017 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадження або без виклику особу яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.М. Владимирська