Справа № 812/1536/15
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1536/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шембелян В.С,

при секретарі судового засідання Олійник О.А.

за участі,

позивача - не прибув,

представника відповідачів не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про зобовязання здійснити нарахування заробітної плати, стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду після скасування Вищим адміністративним судом України судових рішень на новий розгляд надійшла справа № 812/1536/15 за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про зобовязання здійснити нарахування заробітної плати, стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Позивач з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 145-154) просить суд:

- зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області нарахувати ОСОБА_1, заробітну плату за 17 робочих днів серпня - 1526,01 грн., середній заробіток за час вимушеного простою за вересень 2014 року в сумі 1926,54 грн., за жовтень 2014 року в сумі 2014,11 грн., та за листопад 2014 року в сумі 1751,40 грн. Разом: 7218,06 грн. з урахуванням утримань,

- зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області утримати 1565,25 грн., що складається з ЄСВ 440,32 грн.; ПДФО 1016,66 грн.; військовий збір 108,27 грн з нарахованих ОСОБА_1 за період серпень - листопад 2014 року сум заробітної плати та середнього заробітку, за час вимушеного простою та сплатити внески та податки у повному обсязі до Державного бюджету для подальшого розподілу у відповідні фонди.

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного простою за період серпень - листопад 2014 року 5652,81 грн., та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати станом на 01.04.2017 року в сумі 4409,76 грн. Разом: 10062,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 05.05.2007 по 01.12.2014 вона перебувала на державній службі у Краснолуцькому міському суді Луганської області. Звільнилась за власним бажанням у звязку з вимушеним переїздом до іншої місцевості, з серпня 2014 року до часу звільнення не отримувала жодних виплат, у звязку з тим, що Краснолуцький міський суд Луганської області тимчасово припинив діяльність, відповідно до Розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14. Стверджує, що відповідач не мав жодних підстав для будь-якого обмеження щодо нарахування та виплати їй заробітної плати у відповідності до трудового законодавства.

Позивач також зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум, однак, на день звільнення відповідач повного розрахунку з нею не провів.

На звернення позивача, відповідач надав відповідь, яку позивач вважає не коректною, оскільки виплата заробітної плати гарантована Конституцією України та нормами трудового законодавства, а Рішення ОСОБА_2 суддів від 23 грудня 2014 року не має зворотньої сили щодо правовідносин, які виникли до 01 грудня 2014 року. Також позивач зазначає, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Позивач у судове засідання не прибула, надала письмові пояснення, в яких просила задовольнити уточнені позовні вимоги та розглянути справу за її відсутності (а.с. 155-160).

Представник відповідача надав заперечення проти позову, у яких зазначив, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції здійснює Державна судова адміністрація України. Територіальні управління є територіальними органами ДСА України та їй підпорядковуються. Фонд заробітної плати на 2014 та 2015 роки використано у повному обсязі відповідно до кошторисних призначень, кредиторська заборгованість відсутня. Асигнування на виплати, що вимагаються позивачем, не були передбачені в Державному бюджеті на 2017 рік, а відтак і в кошторисах видатків відповідних бюджетних установ. ТУ ДСА позбавлена можливості витрачати бюджетні кошти на інші цілі та в інших межах, ніж передбачено кошторисами на поточний 2017 рік. Також відповідач зазначив, що усі розрахунки за 2014 та 2015 роки ТУ ДСА України в Луганській області зроблено. За результатами щорічних звітів та планових державних перевірок, враховуючи казначейську форму обслуговування, у ТУ ДСА України в Луганській області немає заборгованості з заробітної плати на ці періоди. Крім того, відповідач зазначив, що з 2014 року на території Луганської і Донецької області проводиться АТО. Відповідно до п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. У п.4 вказаного порядку зазначено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обовязки. ОСОБА_2 суддів України № 76 від 23.12.2014 врегульовано питання, щодо заробітної плати працівників апаратів судів, які зараховані до апаратів судів розміщених на території , підконтрольній українській владі за період, протягом якого такі працівники апаратів обіймали посади в судах, що розміщувалися на тимчасово неконтрольованій території, з дня останнього нарахування до дня зарахування до штату суду, до якого працівника апарату суду зараховано на підставі довідок, але не більше ніж чотири місяці. В управлінні відсутні докази того, що позивач продовжував здійснювати свої функції як працівник суду протягом зазначеного у позові часу з липня 2014 року до грудня 2014 року, до того ж відповідач не має бухгалтерських документів необхідних для нарахування заробітної плати та проведення повного бухгалтерського розрахунку з позивачем (табелю обліку робочого часу, наказів). Краснолуцький міський суд Луганської області є юридичною особою яка приймає та звільняє працівників апарату суду та має печатку. А тому відповідач вважає, що позивачем не надано до ТУ ДСА України в Луганській області заяви щодо свого переведення на контрольовану українською владою територію. Також невідомо чи знаходиться позивач фактично на території контрольованій українською владою зараз. У звязку з чим, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, представник відповідача просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії ЕМ № 287899, виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 01.09.1999, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 7, 8)

За даними довідки № НОМЕР_2 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 з 19.01.2015 тимчасово перемістилась до м. Ірпінь-5 разом з двома особами, що не досягли на час переміщення 18-ти річного віку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 9, 161)

З трудової книжки серії АА № 251970 є наявним той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, працювала у Краснолуцькому міському суді з 03.05.2007 на посаді секретаря судового засідання (наказ № 15-о від 03.05.2007), а з 03.02.2014 на посаді помічника судді Краснолуцького міського суду (наказ № 5 к/о від 03.02.2014). Звільнена з займаної посади за власним бажанням з 01.12.2014 відповідно до наказу № 85 к/о від 01.12.2014. (а.с. 10-12)

ОСОБА_1 листом від 19.11.2014 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі ТУ ДСА в Луганській області), у якому зазначила, що з серпня 2014 року вона не отримує заробітної плати, просила нарахувати їй заробітну плату з серпня 2014 року та письмово повідомити про причини затримки у виплаті заробітної плати. (а.с. 14)

При цьому доказів направлення зазначеного листа до ТУ ДСА в Луганській області позивачем не надано.

Повторно позивач звернулась до відповідача листом від 28.03.2015, у якому просила надіслати їй довідку про заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.08.2014 по 01.12.2014. (а.с. 15)

Листом від 14.05.2015 ТУ ДСА в Луганській області повідомило позивача про те, що надати довідку про заборгованість із заробітної плати за період з 01.08.2014 по 01.12.2014 не має можливості у звязку з відсутністю нарахувань за вказаний період. (а.с. 16).

З наданої відповідачем суду довідки про доходи ОСОБА_1 за 2014 рік вбачається, що останнє нарахування та виплата позивачу заробітної плати відбувалося в липні 2014 року, а також, що в червні їй нараховувалася оплата за відпустку в сумі 1932,30 грн, що є більшим, ніж її заробітна плата за повний робочий місяць (1806,17 грн. лютий, березень, травень) (а.с.193).

На вимогу суду відповідач листом № 1135/17 від 30.06.2017, надав суду інформацію, про те що рішення, (накази тощо) щодо переміщення Краснолуцького міського суду Луганської області з тимчасово неконтрольованої території до населених пунктів, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження а також документи щодо зарахування ОСОБА_1 до апарату суду, розміщеного на території підконтрольній українській владі, наказ про звільнення позивачки із займаної посади, накази про перебування працівників Краснолуцького міського суду Луганської області на робочих місцях у період тривалого зупинення діяльності суду до ТУ ДСА України в Луганській області не надходило. Також зазначив, що станом на 30.06.2017 місцезнаходження Краснолуцького міського суду Луганської області відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є м. Хрустальний, вул. Сімферопольська, 2(а.с.179-180).

Також на вимогу суду відповідач листом № 1578/17від 22.09.2017 повідомив, що з серпня 2014 року необхідні для зарахування заробітної плати табелі робочого часу, накази (зокрема про оголошення простою в роботі суду та про визначення умов оплати праці працівників апарату суду під час простою) від Краснолуцького міського суду Луганської області до ТУ ДСА в Луганській області не надходили, у звязку з чим нарахування заробітної плати ОСОБА_1 з серпня 2014 по листопад 2014 не здійснювалась. Також ТУ ДСА в Луганській області не приймало розпорядчих документів щодо виплати заробітньої плати працівникам апаратів судів не в повному розмірі, а у розмірі середнього заробітку за період вимушеного простою (205-206).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до норм права, що містить ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

На спірні правовідносини розповсюджується дія норм Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII та норм КЗпП України в тій частині правовідносин, що не врегульовані нормами спеціального закону.

За приписами статті 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XIІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Згідно з розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Красний Луч є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до постанови ВРУ Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей від 12.05.2016 № 1351-VIII місто Красний Луч перейменовано на місто Хрустальний.

Місцезнаходження Краснолуцького міського суду Луганської області відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є м. Хрустальний, вул. Сімферопольська, 2, що визнається сторонами.

ОСОБА_2 суддів України №76 від 23 грудня 2014 року визначено вважати такими, що тимчасово прикріплені до штату Рубіжанського міського суду Луганської області суддів Краснолуцького міського суду Луганської області.

Вказаним рішенням зобовязано Державну судову адміністрацію України забезпечити виплату заробітної плати працівникам апаратів судів, які зараховані до апаратів судів, розміщених на території, підконтрольній українській владі за період, протягом якого працівники апаратів обіймали посади в судах, що розміщувались на тимчасово неконтрольованій території, з дня останнього нарахування до дня зарахування до штату суду, до якого працівника апарату суду зараховано на підставі довідок, виданих територіальним управлінням ДСА в Луганській області, але не більше ніж за чотири місяці.

Згідно з частинами 1, 4 статті 32 КЗпП України переведення в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу з підстав відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З ретельного аналізу наявних в матеріалах справи доказів та вказаних норм законодавства суд приходить до таких висновків.

Рішення ОСОБА_2 суддів України №76 від 23 грудня 2014 року постановлено після звільнення позивача, отже, слушними є доводи позивача, що воно не має юридичного значення для спірних правовідносин.

Крім того, бути переміщеною разом з установою, відмовитися від такого переміщення та звільнитися, бути зарахованою до апарату іншого суду або відмовитися від такого зарахування право, а не обовязок позивача, отже, будь-яке рішення позивача з цього питання не може впливати на обовязок відповідача нарахувати та виплатити їй заробітну плату по день її звільнення.

Під час судового розгляду даної справи ані позивачем, ані відповідачем не надано належних доказів припинення з вересня 2014 року роботи Краснолуцького міського суду Луганської області або оголошення простою в роботі суду.

Позивач в позовній заяві зазначив, що з вересня 2014 року було зупинено здійснення судочинства Краснолуцького міського суду Луганської області. Крім того, керівник апарату цього суду видав наказ від 01.12.2014 №85 про звільнення позивача саме на час звернення останнього із заявою про звільнення.

Факт не зарахування позивача до апарату іншого суду на території, підконтрольній Україні, визнається сторонами.

Суд зазначає, що позивача звільнено наказом керівника апарату Краснолуцького міського суду Луганської області з 01.12.2014 року. Відповідач не надав суду доказів на спростування дійсності запису про звільнення позивача в трудовій книжці, а також невиконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків до дня звільнення, хоча відповідно до ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тому суд не сприймає вказані аргументи відповідача як слушні.

Також згідно з п. 6 цього Тимчасового порядку у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

З матеріалів справи вбачається, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області перереєстровано та переміщено з міста Луганськ (неконтрольована територія) до міста Рубіжне (контрольована Україною територія) та продовжує функціонувати, однак плану використання бюджетних коштів, виділених на оплату праці працівників апарату Краснолуцького міського суду Луганської області за 2014 рік суду відповідачем не надано (а.с. 130, 131-134).

Відповідач в обґрунтування своєї правової позиції в частині невиплати позивачу заробітної плати посилається на абзац перший пункту 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Однак, суд зазначає, що вказаний пункт Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14, яка набрала законної сили.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 (що набрала чинності 11.11.2014) встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобовязані забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Отже, до 1 грудня 2014 року Краснолуцький міський суд Луганської області не переміщено на підконтрольну Україні території не з вини позивача.

Як встановлено судом, позивач звільнилася за власним бажанням до прийняття рішення ОСОБА_2 суддів України №76 від 23 грудня 2014 року про прікріплення працівників апарату суду до іншого, що знаходиться на підконтрольній Україні території. Позивач після звільнення перемістилася на підконтрольну Україні територію та звернулася до відповідача, до обовязків якого належить нарахування та виплата їй заробітної плати. Установа відповідача переміщена на підконтрольну Україні територію.

Таким чином, з аналізу наведеного право позивача на отримання заробітної плати за період з 06 серпня по 30 листопада 2014 року є законним, а вимоги про стягнення заробітної плати за цей період по день звільнення є обгрунтованими.

Проте, при здійсненні розрахунку заборгованості із заробітної плати з липня по листопад 2014 року позивач посилається на приписи Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), та використовує як розрахункову величину середньомісячної заробітної плати, розраховану за даними нарахованого доходу за попередні 2 місяці роботи.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази припинення роботи Краснолуцького міського суду Луганської області або оголошення простою в роботі зазначеного суду, в даному випадку відсутні підстави для обчислення заборгованості із заробітної плати виходячи з середньомісячного заробітку.

Водночас, суд бере до уваги доводи представника відповідача, надані в поясненнях, відповідно до яких табелі обліку робочого часу, накази (зокрема про оголошення простою в роботі суду та про визначення умов оплати праці працівників апарату суду під час простою, наказів на призначення премії та встановлення розміру надбавок (крім надбавки за вислугу років як обовязкової складової заробітної плати державних службовців відповідно до вказаних вище вимог Закону)) від Краснолуцького міського суду до відповідача не надходили, у звязку з чим до розрахунку заробітної плати позивача за серпень-листопад 2014 року суд включає лише обовязкові складові заробітної плати державного службовця: посадовий оклад, доплату за ранг, надбавку за вислугу років, розмір яких підтверджено наданими сторонами доказами.

Однак, відповідачем на ухвалу суду було надано довідку про доходи ОСОБА_1 за 2014 рік, (а.с. 193), відповідно до якої позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата виходячи з окладу, рангу, вислугу років, надбавку від окладу до серпня 2014 року.

Отже, позивачу повинна нараховуватись заробітна плата з окладу, рангу, вислугу років. Проте, відповідні нарахування та виплати відповідачем з серпня по 30 листопад 2014 року не здійснювались, у звязку з чим позивачу повинна бути нарахована виплачена заробітна плата з 06 серпня по 30 листопад 2014 у таких розмірах за:

- серпень 2014 року у розмірі 818,57 гривень (1218,00+80,00+194,70)=1492,07:31*17 днів робочих (до 05.08.14 , як вказано в уточненому позові, оплачувана відпустка включно, 25.08.14 вихідний день ),

- вересень 2014 року у розмірі 1094,64 гривень, (1218,00+80,00+194,70) =1492,07:30*22 днів робочих.

- жовтень 2014 року у розмірі 1107,02 гривень, (1218,00+80,00+194,70)=1492,07:31*23 днів робочих.

- листопад 2014 року у розмірі 994,71 гривень, (1218,00+80,00+194,70) =1492,07:30*20 днів робочих.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 11 КАС України, приймаючи вищенаведені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суми не нарахованої та не виплаченої заробітної плати за серпень 2014 у сумі 818,57 грн, за вересень 2014 у сумі 1094,64 грн, за жовтень 2014 у сумі 1107,02 грн, та листопад 2014 у сумі 994,71 грн, а всього: 4014,94 грн.

Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобовязаний виплатити позивачеві заробітну плату, утримавши з неї законодавчо встановлені податки та збори.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтями 3, 4 даного Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

З аналізу наведених норм вбачається, що праву на компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати передує виплата доходу (заробітної плати), оскільки компенсація обчислюється по день такої виплати.

Тому в задоволенні цієї частини вимог слід відмовити як щодо таких, що заявлені передчасно.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно п.2 та п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок коштів Державного бюджету України заробітну плату за період з 06 серпня 2014 року по 30 листопада 2014 в загальній сумі 4014,94 грн (чотири тисячі чотирнадцять гривень 94 коп) з відрахуванням установлених законом податків та інших обовязкових платежів.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення заробітної плати на користь ОСОБА_1 у межах суми за один місяць за жовтень 2014 в сумі 1107,02 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанову у повному обсязі складено та підписано судом 29 вересня 2017 року.

Суддя ОСОБА_5