Справа № 205/1691/17(2-а/205/109/17)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2017 рокусправа № 205/1691/17(2-а/205/109/17)

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Дурасової Ю.В.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі № 205/1691/17 (2-а/205/109/17) за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, про визнання дій неправомірними та зобов'язання призначити, нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Правобережного об'єднаного УПФУ в м. Дніпрі (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо визначення їй стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; зобов'язати відповідача, починаючи з 16.09.2016 року призначити, нарахувати та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням виплачених за зазначений період сум; зобов'язати Правобережне об'єднане УПФУ в м. Дніпрі надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання ним законної сили.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 25.05.2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Правобережне об'єднане УПФУ в м. Дніпрі подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що рішення судом першої інстанції прийняте всупереч ст.ст. 135, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, де передбачено, що за кожен повний рік роботи на посаді судді 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді. Таким чином, до стажу, який враховується при розрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці зараховуються повні роки роботи на посаді судді, не передбачено зарахування до стажу роботи суддею іншого стажу у тому числі прокурорського.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До даних спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативно-правові акти, які були чинні на момент виникнення у позивача права на відставку, а це відповідно Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ; Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». Суд першої інстанції вказував, що у відповідності до ст. 43 Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, робота на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку та призначення довічного грошового утримання, з огляду на те, що ОСОБА_1 набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення такого права суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, суд вказував, що до стажу роботи на посаді судді позивача має бути зараховано стаж роботи у органах прокуратури.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 з 19.05.2004 року по 10.01.2012 року безпосередньо працювала на посаді судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з 11.01.2012 року по 15.09.2016 року суддею апеляційного суду Дніпропетровської області, що складає стаж роботи 12 роки 2 місяців 12 днів, що потверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку, наданим апеляційним судом Дніпропетровської області. Також відповідно до розрахунку, ОСОБА_1 працювала помічником прокурора Центрально-Міського району, помічником прокурора, старшим помічником прокурора міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у період з 18.07.1989 року по 25.01.1999 року, стаж роботи в органах прокуратури складає 09 років 06 місяців 07 дні.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнено з посади суддю апеляційного суду Дніпропетровської області Міхеєву В.Ю.

З 15.09.2016 року ОСОБА_1 відрахована зі складу апеляційного суду Дніпропетровської області, відповідно до наказу голови суду від 12.09.2016 року № 146/к.

16.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Правобережного об'єднаного УПФУ в м. Дніпрі із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Згідно з протоколом №5010 від 18.10.2016 року УПФУ призначило ОСОБА_1 з 16.09.2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від середнього заробітку працюючого судді. При цьому, до стажу роботи позивачки на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і з якого розраховано розмір такого грошового утримання, відповідачем не зараховано період стажу роботи у органах прокуратури (09 років 06 місяців 08 днів).

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Правобережного об'єднаного УПФУ в м. Дніпрі з заявою про вирішення питання щодо зарахування до стажу, необхідного для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи помічником прокурора Центрально-Міського району, помічником прокурора, старшим помічником прокурора міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з 18.07.1989 року по 25.01.1999 року, та здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Листом від 10.03.2017 року № М20-1/17 Правобережне об'єднане УПФУ в м. Дніпрі повідомило про відмову здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно з п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який надає йому право на звільнення та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має визначатися на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 28.03.2015 року (до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII), оскільки позивачка набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 визначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, відповідно до ч. 4 ст. 43 вищевказаного Закону, до стажу роботи позивача на посаді судді має зараховуватися робота на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Варто вказати, що рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Колегія суддів зазначає, що до стажу роботи ОСОБА_1, який надає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується стаж роботи на посадах в органах прокуратури. Загальний стаж судді Міхеєвої В.Ю. складає 12 років 2 місяці 12 днів, до якого слід включити роботу помічником прокурора Центрально-Міського району, помічником прокурора, старшим помічником прокурора міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з 18.07.1989 року по 25.01.1999 року, що у сукупності становить 21 рік 10 місяців 03 днів і у свою чергу збільшує відсоток від заробітної плати працюючого судді на відповідному рівні з 80% до 82%, який встановлюється при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі № 205/1691/17 (2-а/205/109/17) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Ю.В. Дурасова