Справа № 817/551/17
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2017 р.Р і в н е 817/551/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Холод Т.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Шаховський В.О.

відповідача: представник не прибув
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльність, стягнення невиплаченої підйомної допомоги, компенсації та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративний позовом до Військової частини НОМЕР_1 м.Рівне про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 м.Рівне щодо невиплати підйомної допомоги ОСОБА_1 ; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 м.Рівне на користь ОСОБА_1 невиплачену підйомну допомогу в сумі 6178,20 грн.; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 м.Рівне на користь ОСОБА_1 компенсацію за невиплачену підйомну допомогу в розмірі 5974,32 грн.; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

В судовому засіданні представник Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили суду, що згідно чинного законодавства Позивач має право на підйомну допомогу військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, яка виплачується не більше ніж за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані на посади і передислокацією військової частини або підрозділу. При цьому фактичний переїзд військовослужбовця визначається з датою вступу його до виконання обов`язків за посадою або прибуття в новий пункт постійної дислокації військової частини (підрозділу). ОСОБА_1 вибув у розпорядження військової частини НОМЕР_1 в м.Рівне з 06.11.2013 року по 22.11.2013 року проходив службу на посаді головного інженера начальника інженерно-авіаційної служби управління авіації центру авіації та протиповітряної оборони, в зв`язку з чим має право на отримання підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення 6178,20 грн. і так як розрахунок вчасно не був проведений, то і на компенсацію у зв`язку з невиплатою підйомної допомоги з листопада 2013 року по листопад 2016 року в сумі 5974,32 грн.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового розгулу повідомлений належним чином, заперечення проти позову не подавав.

Заслухавши Позивача та його представника, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому судом встановлено.

Відповідно до Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання проходити військову службу строком п`ять років. Контракт набрав чинності з 02.02.2012 року (а.с.74). Згідно Контракту Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства, зокрема: забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України ОСОБА_1 , належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби, виплату підйомної допомоги на нього та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним на нове місце проходження військової служби, виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, знання та використання іноземної мови, відповідну кваліфікацію спортивні і почесні звання та інших надбавок, доплат, винагород, премій, інші соціальні виплати йому та членам його сім`ї, визначені законами та іншими нормативно-правовими актами.

З 06.11.2013 року по 22.11.2013 року ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , м.Рівне.

Відповідно до Наказу №269 від 05.11.2013 року Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) Підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника інженерно-авіаційної служби, призначеного наказом Начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України від 30.01.2013 року №745 головним інженером начальником інженерно-авіаційної служби управління авіації центру авіації та протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 , визнано таким, що справи і посаду здав та вибув до нового місця служби м.Рівне (а.с.67).

Наказом №7 від 06.11.2013 року Підполковника ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , м.Львів, зараховано до списків особового складу частини, на фінансове забезпечення до управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на всі інші види забезпечення у Військову частину НОМЕР_3 та вважати, що з 06.11.2013 року він приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.68).

Згідно Акту від 07.11.2013 року підполковник ОСОБА_1 посаду головного інженера начальника інженерно-авіаційної служби управління авіації центру авіації та ППО оперативного командування «Північ» прийняв (а.с.69).

Факт його проживання на території військової частини НОМЕР_1 в м.Рівне підтверджується також Пояснюючими військоковослужбовців військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 та підполковника ОСОБА_3 , які у період з 05.11.2013 року по 22.11.2013 року проходили службу у військовій частині НОМЕР_1 м.Рівне (а.с.80-83).

Відповідно до Припису ТВО начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.71) ОСОБА_1 було запропоновано з 22.11.2013 року убути в м.Дніпропетровськ, Військова частина НОМЕР_4 для подальшого проходження служби, на підставі наказу начальника Генерального штабу ГК ЗСУ (по особовому складу) від 08.11.2013 року №766, час прибуття 25.11.2013 року.

Наказом №21 від 22.11.2013 року Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) Підполковника ОСОБА_1 головного інженера начальника інженерно-авіаційної служби управління авіації центру авіації та протиповітряної оборони управління оперативного командування «Північ», призначеного наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.112013 року №766 на посаду начальника інженерно-авіаційної служби управління авіації центру авіації та протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_4 , визнано таким, що справи та посаду здав і вибув для подальшого проходження служби в м.Дніпропетровськ. З 22.11.2013 року його виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення (а.с.72).

16.11.2013 року згідно Рапорту ОСОБА_1 ним було подано клопотання про виплату підйомної допомоги у зв`язку із переводом до нового місця служби в м. Рівне оперативного командування «Північ», згідно Закону України «Про правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який був погоджений ТВО начальника авіації начальника управління авіації центру авіації та ППО оперативного командування «Північ» полковником ОСОБА_4 та ТВО начальника центру авіації та ППО заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковником ОСОБА_5 (а.с.84). Однак, судом встановлено, що підйомна допомога не була виплачена ОСОБА_1 у розмірі місячного грошового забезпечення.

12.12.2016 року Позивачем було подано заяву на ім`я Командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_6 з проханням виплатити підйомну допомогу за листопад 2013 року в сумі 6178,20 грн. та компенсацію за несвоєчасно виплачену підйомну допомогу в сумі 5974,32 грн. (а.с.86).

26.01.2017 року Начальником штабу-першим заступником командувача військ оперативного командувача « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було надано відповідь, в якій зазначено, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2016 року, яка набрала законної сили позовна вимога ОСОБА_1 була залишена без розгляду в зв`язку із пропущенням строків звернення до адміністративного суду, в зв`язку з чим на даний час у командування оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відсутні законні підстави щодо виплати підйомної допомоги та компенсації за несвоєчасну її виплату (а.с.86).

Суд бере до уваги, що ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року дану справу скеровано для продовження розгляду і зокрема вказано, що зазначені в листі від 26.01.2017 року підстави наступили пізніше за постановлену ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2016 року по справі №817/1881/16, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення невиплаченої підйомної допомоги - залишено без розгляду та стали додатковими іншими підставами для звернення ОСОБА_1 до суду у квітні 2017 року, а тому вони не є аналогічними та тотожними. В зв`язку з цим ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено і ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22.05.2017 року про відмову у відкритті провадження скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до положень ч. 1 ст.1-2 вказаного Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 даного Закону, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно з п.1 ч.3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до п.1 «Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженої наказом Міністра оборони України 22.10.2001 року №370 особам офіцерського складу (далі-офіцери), прапорщикам (мічманам) т-ч військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі-військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення. Пунктом 4 даної Інструкції встановлено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Таким чином, судом встановлений факт порушення Відповідачем законних прав позивача, військовослужбовця ОСОБА_1 внаслідок невиплати йому підйомної допомоги і таке порушене право підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити нараховану підйомну допомогу у розмірі 6178,20 грн.

В частині, позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату суми підйомної допомоги суд бере до уваги, що статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050 визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцю в зв`язку з переїздом до місця служби в іншій місцевості визначено Наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 року N 370. Така допомога входить згідно статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а тому несвоєчасно виплачена сума такого забезпечення виплачується з одночасною компенсацією за затримку термінів виплати.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що Відповідачем ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, Позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю Відповідача, не визначено, якими доказами це підтверджується. Будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов`язків, що могло завдати шкоди, Позивачем також не надано. Отже в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Згідно пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Тому, підстави для застосування вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 м.Рівне щодо невиплати підйомної допомоги ОСОБА_1 .

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 м.Рівне на користь ОСОБА_1 невиплачену підйомну допомогу в сумі 6178,20 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 м.Рівне на користь ОСОБА_1 компенсацію за невиплачену підйомну допомогу в розмірі 5974,32 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Махаринець Д.Є.