Справа № 731/281/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 731/281/17 Головуючий у 1-й інстанції: Савенко А.І.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації на постанову Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року позивач звернувся з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення; зобов'язати відповідача встановити йому статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Постановою Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано дії Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення неправомірними.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації переглянути рішення про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі на його ім'я посвідчення інваліда війни на підставі заяви від 13.06.2017.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, безпосередній учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.03.2004 (а.с. 4).

Крім того, позивач є інвалідом I групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою серії МСЕ-ЧНВ №059628 (а.с. 13).

У відповідності до експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії захворювання позивача зв'язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.11), позивачу встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 90% (а.с.12).

Згідно копії маршрутного листа щодо перебування позивача у складі групи ВАТ «Укрнафта» по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15 травня по 05 червня 1986 року, наказу від 15 травня 1986 року «Про направлення робітників контори для виконання спеціального завдання» (а.с. 6-9), довідки щодо виконання позивачем у період з 15.05.1986 по 05.06.1986 робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у небезпечній зоні з відкритим джерелом опромінення та отримання сумарної дози опромінення в 16 рентген (а.с. 10) вбачається факт участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Листом від 06.12.2013 №02-06/3004 Полтавське тампонажне управління Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» повідомило, що працівники Полтавського ТУ були направлені для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно наказу №29-к/Ч на виконання усного розпорядження генерального директора ВО «Укрнафта». Однак, у період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Полтавське ТУ не було залучено до складу формувань цивільної оборони (а.с. 29).

Як вбачається із відповіді Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.01.2014 №01-14/46 Полтавська тампонажна контора, де працював ОСОБА_2 у 1986 році відносилась до об'єктів народного господарства, на якому створювалась своя, із своїми службами та своїми формуваннями, структура цивільної оборони. Дані про осіб, які безпосередньо входили в той час до складу формувань або штабу ЦО об'єднання Полтавської тампонажної контори в Управління відсутні (а.с. 33-34).

У подальшому, Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації листом від 13.06.2017 №02-07/1590 повідомило позивача про відмову у надання йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, у зв'язку з тим, що подані документи не підтверджують його залучення до формувань Цивільної оборони (а.с. 14).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, при цьому, факт того, що позивач став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, підтверджується наявними доказами у справі. При цьому, суд не наділений правом встановлювати особі статус інваліда війни та зобов'язувати видати посвідчення інваліда війни, оскільки це є виключною компетенцією відповідного органу владних повноважень і будь-які інші органи не можуть цього робити, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Так, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами, введеного в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06 липня 1975 року № 90 «в состав формирований зачисляются в обязательном порядке граждане СССР мужчины в возрасте от 16 до 60 лет и женщины от 16 до 55 лет … Невоенизированные формирования гражданской обороны, которые могут использоваться в мирное время для борьбы с массовыми лесными пожарами, ликвидации последствий стихийных бедствий, крупных аварий и катастроф, комплектуются личным составом путём привлечения в эти формирования в обязательном порядке рабочих, служащих и колхозников…».

Абзацом 2 пункту 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 № 302 встановлено, що «посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно із п. 10 даного Положення «посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

З огляду на зазначені правові норми обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни, є наявність інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у квітні 1986 року, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Як свідчать матеріали справи, згідно копії маршрутного листа про перебування позивача у складі групи ВАТ «Укрнафта» по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 15 травня по 05 червня 1986 року, наказу від 15 травня 1986 року «Про направлення робітників контори для виконання спеціального завдання» (а.с. 6-9), довідки щодо виконання позивачем у період з 15.05.1986 по 05.06.1986 робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у небезпечній зоні з відкритим джерелом опромінення та отримання сумарної дози опромінення в 16 рентген (а.с. 10) вбачається факт участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та отримання ним інвалідності I групи внаслідок захворювання, пов'язаного із ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Однак, листом від 06.12.2013 №02-06/3004 Полтавське тампонажне управління Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» повідомило, що працівники Полтавського ТУ були направлені для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно наказу №29-к/Ч на виконання усного розпорядження генерального директора ВО «Укрнафта». Однак, у період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Полтавське ТУ не було залучено до складу формувань цивільної оборони (а.с. 29).

Крім того, згідно листа Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17.01.2014 №01-14/46 Полтавська тампонажна контора, де працював ОСОБА_2 у 1986 році відносилась до об'єктів народного господарства, на якому створювалась своя, із своїми службами та своїми формуваннями, структура цивільної оборони. Дані про осіб, які безпосередньо входили в той час до складу формувань або штабу ЦО об'єднання Полтавської тампонажної контори в Управління відсутні (а.с. 33-34).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що, не зважаючи на те, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 430382, однак оскільки з матеріалів справи не вбачається віднесення Полтавської тампонажної контори до складу формувань Цивільної оборони та відсутні докази залучення ОСОБА_2 до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому підстави для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення відсутні.

Таким чином, у разі ненадання доказів залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони, підстави для встановлення останнім статусу інваліда війни згідно пункту 9 частини другої статті 7 № 3551-XII відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 07.07.2017 (справа №676/4127/16-а), від 07.07.2016 (справа №2218/14970/16) та ухвалі Вищого адміністративного суду від 31.05.2017 (справа №К/800/36540/16).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що особи, яким встановлена група інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та яким встановлено статус інваліда війни мають на пільги згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації - задовольнити частково.

Постанову Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити в частині задоволення позовних вимог.

В решті - постанову Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: А.Ю. Коротких,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Коротких А. Ю.