Справа № 486/520/15-а
Суддя: Савін О. І.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 486/520/15-а Провадження №2-а/486/52/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2017 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Спасенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.04.2015 р. начальником відділу офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно нього було складено протокол № 32 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. Того ж дня військовим комісаром Южноукраїнсько-Арбузинського об`єднаного військового комісаріату Миколаївської області ОСОБА_2 було винесено постанову від 03.04.2015 р. про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень. З даною постановою він категорично не згоден оскільки вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не порушував, а навпаки негайно після отримання мобілізаційного повідомлення доручив особі відповідальній за ведення військово-облікової роботи в КП «ТВКГ» - старшому інспектору з кадрів ОСОБА_3 здійснити заходи щодо його виконання, про що свідчить його резолюція на мобілізаційному повідомленні та підпис ОСОБА_3 .. В подальшому ним здійснювався постійний контроль за виконанням цього документу. На виконання зазначеного мобілізаційного повідомлення 25.03.2015 р. за вих. № 04/551 позивачем відповідачу була надіслана інформація щодо вручення повісток, в якій вказано, що одна особа перебуває на лікарняному, 3 особи- у щорічній відпустці, 2 особи у учнівській відпустці, 5 осіб відмовилися від отримання повістки. Також у листі просив вказати норму Закону щодо правових підстав документування фактів відмови працівника від отримання повістки. Просить суд постанову від 03.04.2015 р. військового комісара Южноукраїнсько-Арбузинського об`єднаного військового комісаріату Миколаївської області Стоянова О.О. про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень визнати незаконною та скасувати.
В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю.
Представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідно до пункту 12 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389, військовий комісар має право розглядати у випадках передбачених законодавством, справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення. Указом Президента України від 14.01.15 №15/2015 «Про часткову мобілізацію» затвердженим Законом України від 15.01.15 №113-УІІІ, що набув чинності 20.01.2015 року, було оголошено часткову мобілізацію, в тому числі на території Миколаївської області. Мобілізації підлягають військовозобов`язані, які визнані військово-лікарськими комісіями придатними до військової служби та не мають відстрочки, передбаченої ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В даному випадку працівники КП «ТВКГ» перебували на військовому обліку військовозобов`язаних в Южноукраїнсько-Арбузинському ОМВК та за обліковими даними були придатними до військової служби в Збройних Силах України і не мали відстрочки від призову за мобілізацією. Згідно ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані сприяти військовим комісаріатам у їх роботі в мирний час та під час мобілізації; забезпечувати своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами 3, 5 статті 22 цього Закону, на збірні пункти та до військових частин. Відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.03.2015 №29 «Про організацію службової діяльності Южноукраїнсько-Арбузинського ОМВК у 2015 навчальному році» збірним пунктом в м. Южноукраїнськ був безпосередньо ІНФОРМАЦІЯ_3 , на базі якого проводилася військово-лікарська комісія, а також формування та відправка команд до пунктів зустрічі поповнення військових частин. На виконання вищезазначеного Указу Президента України, керуючись Законом України «Про оборону України», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», посадовими особами було відпрацьовано мобілізаційне повідомлення про прибуття військовозобов`язаних з числа працівників КП «ТВКГ» до Южноукраїнсько-Арбузинського ОМВК, в даному разі збірного пункту. 24.03.2015 року т.в.о. директора КП «ТВКГ» ОСОБА_1 було вручено мобілізаційне повідомлення про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття військовозобов`язаних за призовом по мобілізації зазначених у додатку та повістках. Під час виконання мобілізаційних заходів на території міста - складовою частиною цих заходів є безпосередньо робота керівника підприємства з оповіщення та забезпечення прибуття своїх працівників за викликом військового комісаріату у визначений термін. Проте, в зазначені у мобілізаційному повідомленні та повістках час та місце позивач не забезпечив прибуття працівників КП «ТВКГ» та не надав обґрунтовані та підтверджуючі докази щодо неможливості забезпечення, з незалежних від нього причин. В листі від 25.03.15 про інформацію щодо вручення повісток позивач повідомив, що не зміг забезпечити явку працівників у зв`язку з відмовою військовозобов`язаних від отримання повісток, або перебування на лікарняному чи у відпустці, але підтверджуючих документів ним надано не було.ОСОБА_1 не тільки не забезпечив явку, а ще й сприяв їм у неявці до військового комісаріату, надавши деяким працівникам відпустку. Статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію і вданому випадку позивач не виконав установлений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язок, а саме не забезпечив явку працівників до збірного пункту. Незабезпечення позивачем виконання мобілізаційного повідомлення у визначений термін поставило під загрозу зриву виконання визначеного Южноукраїнсько-Арбузинського ОМВК мобілізаційного завдання. В даному випадку позивач порушив саме статтю 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вбачаючи те, що оголошено мобілізацію (особливий період) позивач не забезпечив прибуття працівників, які залучалися до виконання обов`язку щодо мобілізації. З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги інтереси держави в період мобілізації (особливий період) Южноукраїнський міський військовий комісаріат вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 03.04.2015 року № 32 винесена відповідно та в межах вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню. Просить суд відмовити у адміністративному позові ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню на підставі наступного.

Розпорядженням секретаря Южноукраїнської міської ради № 12-р від 6 лютого 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду т.в.о. директора Комунального підприємства «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство» (а. с. № 47).

24 березня 2015 року КП «ТВКГ» від ІНФОРМАЦІЯ_1 отримало мобілізаційне повідомлення від 23 березня 2015 року №1118 «Про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття військовозобов`язаних за призовом по мобілізації» з вимогою вручити під особистий підпис повістки про призов на військову службу мобілізації та забезпечити у термін, визначений у повістках, прибуття до військового комісаріату працівників комунального підприємства у зв`язку з призовом осіб на військову службу за мобілізацією. Корінець до повістки із підписом військовозобов`язаного про отримання повістки через особу, відповідальну за військовий облік на підприємстві, повернути до військового комісаріату не пізніше наступного дня від дня її отримання. Також у повідомленні вказано, що у випадку відмови працівника від отримання повістки чи явки за повісткою керівник підприємства повинен вжити заходів документування (фіксування) такого факту відмови (шляхом відібрання пояснювальної записки від особи, яка відмовляється від її отримання або явки, а також пояснень свідків (не менше двох) такої відмови, та невідкладно, але не пізніше наступного дня передати такі документи разом з оригіналом повістки до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. № 8).

На виконання зазначеного мобілізаційного повідомлення 25 березня 2015 року позивачем була надіслана інформація щодо вручення повісток за № 04/551, в якій зазначалися прізвища, імена, по батькові, а також вказано, що одна особа перебуває на лікарняному, 3 особи - у щорічній відпустці, 2 особи - в учнівській відпустці, 5 осіб відмовилися від отримання повістки. Крім того, у листі позивач для подальшої співпраці з Южноукраїнсько-Арбузинським об`єднаним військовим комісаріатом Миколаївської області просив вказати норму Закону, якою передбачено, що у випадку відмови працівника від отримання повістки чи явки за повісткою керівник підприємства повинен вжити заходів документування (фіксування) такого факту відмови (шляхом відібрання пояснювальної записки від особи, яка відмовляється від і отримання або явки, а також пояснень свідків такої відмови) та невідкладно, але не пізніше наступного дня передати такі документи разом з оригіналом повістки до військового комісаріату, а також просив вказати якими мають бути його дії, коли всі працівники відмовляються бути свідками (а. с. № 9).

03 квітня 2015 року начальником відділу офіцерів запасу і кадрів Южноукраїнсько-Арбузинського об`єднаного військового комісаріату Миколаївської області майором ОСОБА_4 було складено протокол № 32 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, з якого вбачається , що 24.03.2015 р. т.в.о. директора КП «ТВКГ» ОСОБА_1 було вручено мобілізаційне повідомлення № 1118 від 23.03.2015 р. «Про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття 22 військовозобов`язаних за призовом по мобілізації» з числа працівників КП «ТВКГ» на 26.03.2015 р.. Т.в.о. директора КП «ТВКГ» ОСОБА_1 не забезпечив оповіщення та прибуття до військового комісаріату 11 військовозобов`язаних, що є порушенням ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а. с. № 10).

Того ж дня військовим комісаром Южноукраїнсько-Арбузинського об`єднаного військового комісаріату Миколаївської області ОСОБА_2 було винесено постанову № 32 від 03.04.2015 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративно відповідальності ч. 1 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 гривень. Даною постановою встановлено, що 24 березня 2015 року т.в.о директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство» ОСОБА_1 вручено мобілізаційне повідомлення №118 від 25 березня 2015 року «Про забезпечення оповіщення та забезпечення прибуття 22 військовозобов`язаних за призовом по мобілізації з числа працівників комунального підприємства на 26 березня 2015 року». Т.в.о. директора ОСОБА_1 не забезпечив прибуття 11 військовозобов`язаних, не забезпечив їх оповіщення (а. с. № 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» регулюються правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані забезпечувати своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти та до військових частин.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів, відповідні органи місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, у тому числі навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і форм власності зобов`язані на вимогу військових комісаріатів сповіщати призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військових комісаріатів, забезпечувати своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомляти районні (міські) військові комісаріати про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників і військовозобов`язаних.

Згідно до п.п. 1 п. 8 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року місцевим органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування, із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності організувати і забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини.

Таким чином, з вказаних норм діючого законодавства України вбачається, що на керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності покладено обов`язок сповіщати працівників про їх виклик до військових комісаріатів та забезпечувати їх своєчасне прибуття за цим викликом.

В судовому засіданні позивач стверджував, що він виконав вимоги чинного законодавства щодо сповіщення працівників про їх виклик до військового комісаріату та забезпечення їх своєчасного прибуття за цим викликом, а саме він негайно після отримання мобілізаційного повідомлення доручив особі відповідальній за ведення військово-облікової роботи в КП «ТВКГ» - старшому інспектору з кадрів ОСОБА_3 здійснити заходи щодо його виконання. В подальшому ним здійснювався постійний контроль за виконанням цього документу. На виконання даного мобілізаційного повідомлення 25.03.2015 р. ним відповідачу була надіслана інформація щодо вручення повісток, в якій вказав, що одна особа перебуває на лікарняному, 3 особи - у щорічній відпустці, 2 особи у учнівській відпустці, 5 осіб відмовилися від отримання повістки.
Представник відповідача в судовому засіданні наполягала на тому, що на ОСОБА_1 було накладено штраф саме за незабезпечення прибуття працівників КП «ТВКГ» до військового комісаріату та зазначила спосіб, яким позивач мав забезпечити таку явку, а саме посадити працівників в автобус і привести їх до військового комісаріату, а у разі відмови працівників це робити він мав би запросити правоохоронні органи або працівників військкомату для проведення роз`яснювальної роботи з останніми з приводу необхідності їх прибуття до військового комісаріату. Іншого способу, яким би позивач мав забезпечити своєчасну явку працівників до військового комісаріату представник відповідача не зазначила, а але вказала, що в даному випадку важливим є сам результат виконання мобілізаційного повідомлення, тобто явка військовозобов`язаних.
Натомість ОСОБА_1 стверджував, що на час виклику підлеглих йому працівників до військового комісаріату, останні були звільненні від виконання будь-яких робіт.
Статтею 21Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачені способи, якими підприємства, установи і організації мають забезпечити своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації на збірні пункти та до військових частин.

Твердження представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 ще й сприяв неявки працівників КП «ТВКГ» до військового комісаріату, надавши їм відпустки, спростовані позивачем, який пояснив, що заяви про надання відпусток були написані працівниками та видані відповідні накази до отримання підприємством мобілізаційного повідомлення, йому не було відомо проте, що з військового комісаріату має надійти таке повідомлення. Дана обставина підтверджена також матеріалами справи.
Інших доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 не забезпечив явку 11 військовозобов`язаних, які є працівників КП «ТВКГ», до військового комісаріату, представником відповідача суду не надано.
До того ж, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення № 32 від 03.04.2015 р., винесеної військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка передбачає зобов`язання підприємств, установ і організацій забезпечувати своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти та до військових частин, а не забезпечення сповіщення останніх, як це зазначено у вказаній постанові.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Частиною четвертою даної статті Закону передбачено, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати суду всі документи і матеріали, які у нього маються і можуть бути використані, як докази по справі.

Представник відповідач, на якого, як на суб`єкта владних повноважень, покладається обов`язок по доказуванню правомірності свого рішення, якщо він заперечує проти адміністративного позову, не надав суду переконливих доказів, які б спростовували вищевказані твердження позивача та підтверджували те, що позивач допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП.

Суд вважає, що позивача необґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення № 32 від 03.04.2015 р., винесена військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про визнання ОСОБА_5 винним за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 8, 11, 69-71, 99,158-164, 171-2, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_5 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення від 03 квітня 2015 року, винесену військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_5 визнано винним за ч. 1 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, визнати протиправною та скасувати.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. І. Савін