Справа № 308/13316/16-а
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

-головуючого судді Шепетко І.О.,

-за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

-представника позивача ОСОБА_2,

-представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до заступника командира батальйону № 1 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 059135 від 08.12.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення п. 15.9 «г» ПДР України. А провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що постанова винесена незаконно, з порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без врахування обставин справи, визначених законом та обставин, що виключають адміністративне правопорушення та провадження в справі. Зазначає, що у його автомобіля сталася технічна несправність, а саме змістилася резинова подушка лапки гальм, для усунення якої він зупинився та увімкнув аварійні сигнали. При цьому, аварійної ситуації для інших учасників руху не створив. Натомість, інспектор поліції одразу після виявлення правопорушення виніс оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення, а не за місцем його вчинення, без надання часу для звернення за правовою допомогою, подання пояснень.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вимоги позивача вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. По перше, відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП інспектор діяв від імені органів Національної поліції, а саме від імені Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції України. По друге, згідно з Розділом 3 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121частинами першою, другою і третьою статті 122, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 року не може бути використане у даній справі, оскільки постанову відносно гр. ОСОБА_4 було винесено не після складання протоколу про адміністративне правопорушення. По третє, вина позивача підтверджується відповідним відеозаписом, на якому чітко відображено, що водій не маючи фактичної технічної несправності транспортного засобу здійснив зупинку на пішохідному переході. По четверте, доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, є безпідставними, оскільки такі права йому були розяснені і позивач не заявив жодного клопотання, в тому числі і про необхідність виклику адвоката або фахівця в галузі права. При винесенні постанови інспектор поліції дотримався вимог законодавства та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими НПА. На підставі наведеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 15.9 «г» ПДР України, зупинка забороняєтьсяна пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Так, судом встановлено, що 08.12.2016 року заступником командира батальйону № 1 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_5 було винесено постанову Серії АР № 059135 відносно гр. ОСОБА_4 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що 08.12.2016 року о 11 год. 50 хв. в м. Ужгород на пл. Петефі водій гр. ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Nissan X-Trail», державний номерний знак «АО7999АО», здійснив зупинку на пішохідному переході, чим порушив вимоги п. 15.9 «г» ПДР України.

При винесенні постанови водієві були розяснені його права, видано копію постанови.

Також в постанові зазначено норму КУпАП, якою передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у перевищенні встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

На спростування доводів відповідача, позивач в своєму позові зазначає, що постанова, винесена незаконно, оскільки, він не порушував правил дорожнього руху, у його автомобіля сталася технічна несправність, а саме змістилася резинова подушка лапки гальм, для усунення якої він зупинився та увімкнув аварійні сигнали. При цьому, аварійної ситуації для інших учасників руху не створив.

Окрім того, згідно п. 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно з п. 31.4.1 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам - гальмові системи: а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника; б) під час дорожніх випробувань робочої гальмової системи перевищуються визначені значення; в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу; г) порушено герметичність пневматичного або пневмогідравлічного гальмового приводу, що спричиняє зменшення тиску повітря при непрацюючому двигуні більш як на 0,05 МПа (0,5 кГс/кв.см) за 15 хв. у разі приведення в дію органів керування гальмовою системою; ґ) не працює манометр пневматичного або пневмогідравлічного гальмового приводу; д) стоянкова гальмова система при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечує нерухомий стан: транспортних засобів з повним навантаженням - на уклоні не менше ніж 16%; легкових автомобілів, їхніх модифікацій для перевезення вантажів, а також автобусів у спорядженому стані - на уклоні не менше ніж 23%; вантажних автомобілів і автопоїздів у спорядженому стані - на уклоні не менше ніж 31%; е) не замикається важіль (рукоятка) стоянкової гальмової системи в робочому положенні.

В той же час, позивач фактично не заперечує, що здійснив зупинку на пішохідному переході. Однак, вважає, що така зупинка носила вимушений характер (технічна несправність авто).

Втім, позиція позивача спростовується іншими доказами, зокрема, відеозаписом з боді-камер поліцейських, очевидним є те, що позивач припинив рух транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив правила зупинки. Також не узгоджуються його пояснення з реальними подіями, яким чином змістилася резинова подушка лапки гальм, що змусило його зробити зупинку на пішохідному переході, щоб уникнути небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Будь-яких доказів на обґрунтування обставин щодо наявності технічної несправності транспортного засобу, а як наслідок вимушеної зупинки автомобіля, позивачем не надано.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з п. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно ст. 222 КУпАП постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема: ч. 1 ст.122 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту ст. 70 КАС України випливає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, а обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки субєктом владних повноважень доказано правомірність свого рішення та дій щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 059135 від 08.12.2016 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначена постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення. Адміністративне стягнення у вигляді штрафу накладене на гр. ОСОБА_4 в межах санкції статті. Доказів, які могли б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено. Постанова відповідачем винесена правомірно, відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстав для її скасування не має.

Відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 15 вересня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено і підписано 19 вересня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 158-163, 185-186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до заступника командира батальйону № 1 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6