Справа № 803/521/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7372/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про стягнення пені,-

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2017 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів - Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, у якому з урахування уточнених позовних вимог (а.с.100) просила стягнути з Державного бюджету України 252 513, 49 грн пені на суму заборгованості з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до довідок та актів Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про результати позапланових виїзних документальних перевірок правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку підтверджено певні суми бюджетного відшкодування, однак такі надійшли на рахунок із порушенням строків, встановлених п.200.12 та п. 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України. Таким чином, відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України утворилась заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ на суму 252 513, 49 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43026, Волинська область, місто Луцьк, проспект Соборності, 42/136, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 252513,49 грн (двісті пятдесят дві тисячі п»ятсот тринадцять гривень 49 коп.) пені на суму заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Постанова мотивована тим, що що на суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання контролюючим органом після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі, як суб»єкти владних повноважень, не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення. Позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пені в сумі 252513,49 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Луцька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, покликаючись на п.2 Порядку формування та надсилання узагальненої інформації про обсяги суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого спільним Наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України №68/23 від 03.02.2011 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16.02.2011 за №199/18937, зазначає, що оскільки суми бюджетних відшкодувань за кожною декларацією становлять більше 100 тис. грн, отримані дані щодо бюджетного відшкодування по деклараціях з ПДВ Луцькою ОДПІ було включено до реєстрів та направлено до ДФС України. Відповідно до п.3 цього Порядку структурний підрозділ центрального органу державної податкової служби, який здійснює адміністрування облікових та звітних показників, після отримання інформації здійснює її ретельний аналіз та направляє отримані узагальнені матеріали органам державної податкової служби в АРК, областях, містах Києві та Севастополі для формування висновків із зазначення сум, що підлягають відшкодуванню.

Таким чином, необхідною умовою формування висновку та направлення його до Державної казначейської служби є надходження з центрального органу державної податкової служби узагальнених матеріалів та узагальненої інформації щодо обсягів сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Після отримання підтвердження ДФС України бюджетного відшкодування на відповідні суми, Луцькою ОДПІ були передані висновки про суми відшкодування ПДВ до органів Державної казначейської служби України. Разом з тим зазначає, що у разі наявності заперечень з боку ДФС України, у Луцької ОДПІ були відсутні правові підстави для самостійного повернення такого бюджетного відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що за липень 2014 року, квітень, червень 2015 року, серпень 2015 року - серпень 2016 року Луцькою ОДПІ були проведені документальні позапланові виїзні перевірки правомірності нарахування суб»єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку.

За результатами проведених Луцькою ОДПІ ГУ ДФС перевірок складено акти та довідки, якими підтверджено відображення суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 2552288 грн.

Водночас актом перевірки від 20.10.2014 №8412/17-03/НОМЕР_1 встановлено завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в декларації за липень 2014 року на суму 136478 грн, а актом перевірки від 16.07.2015 року №2974/17-01/НОМЕР_2 встановлено завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в декларації за квітень 2015 року на суму 244629 грн. (а.с.80-90). Однак, право позивача на відшкодування вказаних сум з ПДВ було підтверджено під час їх узгодження в судовому порядку та стягнуто на користь позивача на підставі постанов Волинського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року у справі №803/6315-а та від 22 вересня 2015 року у справі №803/2077/15, які набрали законної сили та щодо яких видано позивачу відповідні виконавчі листи (а.с.127-133).

На звернення позивача із заявою до відповідачів щодо виплати пені за прострочення відшкодування сум з ПДВ за липень 2014 року, квітень, червень 2015 року, серпень 2015 року серпень 2016 року (а.с. 50) ГУ ДКС України листом №12-17/145-1226 розяснено, що нормами чинного законодавства органам казначейства не надано повноважень щодо нарахування та виплати пені на заборгованість з відшкодування ПДВ на підставі заяви та розрахунку, поданого платником податків (а.с.53).

Оскільки кошти бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок у банку платника податків, у встановлені пунктами 200.12 та 200.13 статті 200 Податкового кодексу України строки, не перераховані, а відшкодовані з порушенням таких строків, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості з податку на додану вартість.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Так, в розумінні пп.14.1.18 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) ПДВ визначено ст. 200 ПК України, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39, чинній на час узгодження сум бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних (п. 200.10 ст.200 ПК України).

Згідно із пунктом 200.11 ст. 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право контролюючим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 200.12 ст. 200 ПК України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог ст.ст. 73 і 83 ПК України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування ПДВ, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування ПДВ (далі - висновок), у якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету. І протягом трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування ПДВ, та п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування ПДВ, - подає такий висновок органові державної казначейської служби (пункт 7 Порядку).

У справі, що розглядається, судом першої інстанції встановлено, що за результатами перевірки позивача посадовими особами Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області складено довідки та акти у яких зазначено про відсутність порушень при відображенні позивачем у податковій декларації бюджетного відшкодування ПДВ у загальному розмірі 2552288 грн.

За правилами п. 200.13 ст. 200 ПК України та п. 9 Порядку на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

З матеріалів справи слідує, що Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області за результатами перевірок визнала право фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на отримання бюджетного відшкодування і підтвердила достовірність розрахунку заявленої до відшкодування суми, проте не подала у визначений законодавством строк до органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно із пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п'яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

На суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 Податкового кодексу України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 03.06.2014 (№21-131а14), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Слід зазначити, що покликання Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області про необхідність отримання узагальнених висновків про суми бюджетного відшкодування ПДВ від вищестоящого органу ДФС для здійснення виплати позивачу колегія суддів вважає безпідставними та вважає, що суд першої інстанції вірно визначив, що зазначене питання стосується виключно порядку взаємодії в середині централізованої податкової системи, що регулюється відомчими нормативними документами. Правові механізми взаємодії між окремими ланками системи органів ДФС з метою посилення контролю за дотриманням податкового законодавства не можуть обмежувати законодавчо встановлені права платника, переносити у часі реалізацію таких прав (у тому числі права на отримання бюджетного відшкодування).

Оскільки суми податку не були відшкодовані протягом строків, передбачених ст.200 ПК України, доводи позивача про нарахування пені на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, що згідно поданого позивачем розрахунку з урахуванням заборгованості по відшкодуванню сум ПДВ, узгоджених в судовому порядку, становить 252513,49 грн, є обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби 252513,49 грн пені на суму заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі №803/521/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Ухвала складена в повному обсязі 26.09.2017.