Справа № 803/580/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7275/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Маневицький райсількомунгосп» про стягнення адміністративно господарських санкцій за апеляційною скаргою Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2017 року Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Маневицький райсількомунгосп» (далі - «Маневицький райсількомунгосп») про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 14955,56 грн. та пеню в сумі 143,52 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодилося Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів та оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним зясуванням обставин справи, а тому просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що адміністративно-господарські санкції, відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», роботодавці зобовязані сплачувати незалежно від положень, викладених у статтях 18, 18-1 цього закону.

У судовому засіданні представник апелянта у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ, середньооблікова чисельність працюючих за 2016 рік у відповідача фактично складала 9 чол., з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 0 осіб. Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив для працевлаштування відповідачем інвалідів складає 1 особу, який відповідачем не виконаний.

Оскільки КП «Маневицький райсількомунгосп» не було виконано нормативи щодо кількості працевлаштування інвалідів у 2016 році, тому Волинським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було нараховано до сплати 14955,56 грн. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 143,52 грн. всього 15099,08 грн., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій і пені (а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що КП «Маневицький райсількомунгосп» виконало всі вимоги чинного законодавства щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як вірно враховано судом першої інстанції, обовязок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Згідно листа Маневицького районного центру зайнятості №248/04 від 19 травня 2017 року протягом 2016 року КП «Маневицький райсількомунгосп» щомісячно подавало державній службі зайнятості звітність інформацію про попит на робочу силу, у яких повідомлялося про наявність вакансії (машиніст насосних установок) для працевлаштування інвалідів. Також, згідно звітності на інформацію про попит на робочу силу (вакансії) яку КП «Маневицький райсількомунгосп» подавало щомісяця, у характеристиці про категорії громадян завжди була відмітка «інваліди».

Однак, робочі місця для працевлаштування інвалідів у КП «Маневицький райсількомунгосп» залишилися вакантними у звязку з не направленням для працевлаштування інвалідів уповноваженими органами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанці про те, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що відповідач створював перешкоди для працевлаштування інвалідів чи вчиняв інші дії або бездіяльність, які б вказували на субєктивне невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зі змісту статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості, відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Відтак, обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, на підприємство не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Щодо покликань апелянта на те, що адміністративно-господарські санкції, відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», роботодавці зобовязані сплачувати незалежно від положень, викладених у статтях 18, 18-1 цього закону, то такі є безпідставними, оскільки відповідач вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, у діях відповідача відсутня вина у непрацевлаштуванні інвалідів, наявність якої є обовязковою умовою застосування штрафних санкцій.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 803/580/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 26 вересня 2017 року.