Справа № 804/6404/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокусправа № 804/6404/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Головко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі №804/6404/16 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.09.2016 року звернулась до суду з позовом до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 30.06.2016 № 10472-1303 про визначення суми грошового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб 2026,01 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що прийняте відповідачем 30.06.2016р. податкове повідомлення-рішення № 10472-1303 яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб у розмірі 2026,01 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки між позивачем та Криворізькою міською радою не укладався договір оренди земельної ділянки, що є підставою для нарахування орендної плати.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржила її до апеляційного суду з підстав «не вирішення судом позовних вимог, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, поверхневого аналізу норм матеріального права, незастосування норм які підлягають застосуванню до спірних відносин». Просить скасувати постанову суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що підставою для нарахування земельного податку є данні державного земельного кадастру, проте даних у державному земельному кадастрі немає і не може бути, оскільки державну реєстрацію земельної ділянки не проведено. На теперішній час не розроблено порядок передання у користування земельних ділянок, що знаходяться під багатоквартирними будинками.

Крім того, з порушенням положень ст. 193 КАС України, за межами строку на апеляційне оскарження, позивачем направлено до суду уточнюючу апеляційну скаргу, яка фактично є доповненням первинної.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на податковому обліку в Криворізькій південній ОДПІ, як основний платник податків (самозайнята особа) та є платником плати за землю.

30.06.2016р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 10472-1303 (далі - ППР) відносно позивача, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 2026,01 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернулась до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області зі скаргою.

Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №5426/10/04-36-10-01-09 від 01.09.2016р. скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін враховуючи те, що позивач є власником нежилого приміщення вбудованого в перший поверх у багатоквартирному житловому будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд.43, прим.42.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції погодився з висновком відповідача про те, що відповідно до норм Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв). А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Права власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами пункту 286.1 статті 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8 статті 287 ПК).

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 ПКУ нарахування фізичним особам податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичною особою сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт 287.5 статті 287 ПКУ).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи позивач є власником нежитлового приміщення вбудованого в перший поверх житлового будинку загальною площею 40,4 кв.м., за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд.43, прим.42., на підставі свідоцтва про право власності, САА №906004 від 26.02.2003р., що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за земельну ділянку під яким відповідач оспорюваним податковим повідомленням-рішенням нарахував земельний податок. При цьому в силу вимог статей 182, 334 ЦК та положень Закону № 1952-IV право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Враховуючи викладене, та незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 7 липня 2015 року (справа № 21-775а15).

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано позивачем, що рішенням Криворізької міської ради від 24.06.2016 №3727 «Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати та пільг зі сплати за землю на території міста Кривого Рогу», встановлено на території м. Кривого Рогу ставки земельного податку.

Управлінням Держгеокадастру у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області листом від 26.05.2016 року надіслано інформацію про вартість 1 кв. м. земельних ділянок, які перебувають в користуванні фізичних осіб. За адресою м. Кривий Ріг, вул. Косіора буд.43 прим.42 нормативно грошова оцінка становить 2245,98 грн. (без урахування коефіцієнтів індексації (2014р - 1,249; 2015р. - 1,433).

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем, з урахуванням вимог статей 281, 283, 285, 286, 287 Податкового кодексу України, пп. 54.3.3 ст.54 ПК України, та з урахуванням Рішення Криворізької міської ради від 24.06.2015 року № 3727 та листа Управління Держгеокадастру позивачу правомірно визначено податкове зобов'язання по сплаті земельного податку на 2016 рік за земельну ділянку площею 56 кв.м. під нежитловим приміщенням за адресою м. Кривий Ріг, вул. Косіора буд.43 прим.42 на суму 2026,01 грн.

Розрахунок податку: 2245,98 x 1,249 x 1,433 x 3% x 0,3 x 10000 x 0,0056 = 2026,01 грн., де:

3% - ставка земельного податку відповідно Рішення Криворізької Місьради.

0,3- понижувальний коефіцієнт до вартості земельних ділянок відповідно Рішення Криворізької Місьради.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що нежиле приміщення позивача не відноситься до об'єктів житлового фонду, тому відповідачем правомірно розрахована ставка земельного податку у розмірі 3%, тобто, як ставку земельного податку за земельні ділянки, що сформовані й використовуються за обумовленим цільовим призначенням без правовстановлюючих документів на землю.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов'язок відповідач виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишите без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі №804/6404/16 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 29 вересня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.В. Головко