Справа № 826/6912/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 вересня 2017 року № 826/6912/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу

за позовомКиївського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доПублічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України"
простягнення заборгованості у розмірі 218305,07 грн. ,

В С Т А Н О В И В:

Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2016 рік у розмірі 214 782,76 грн. і пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 3 522,31 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», та зазначає, що Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" повинно було працевлаштувати 1 інваліда, проте відповідачем не працевлаштовано жодної особи, у зв'язку з чим до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 214 782,76 грн. та донараховано пеню за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 3 522,31 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2017 року відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу, в разі невизнання адміністративного позову, у десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові заперечення проти позову та докази на підтвердження цих заперечень або заяву про визнання позову.

07.07.2017 року від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, у яких останній просив відмовити у задоволені позову з огляду на виконання відповідачем нормативу створення робочих місць. Відповідач посилається на положення Господарського кодексу України, Закони України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про зайнятість населення» та зазначає, що Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" протягом 2016 року своєчасно подавало до районних центрів зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць, проте на підприємство не направлялися інваліди для їх працевлаштування.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" () є юридичною особою та перебуває на обліку в Київському міському відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідачем подано звіт про зайнятість інвалідів за формою № 10-ПІ за 2016 рік, в якому зазначено, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2016 році становила 116 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 4 особи, чисельність інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 5 осіб. Середня річна заробітна плата штатного працівника становить 214 782,76 грн.

Таким чином, оскільки у відповідачем працевлаштовано лише 4 інваліди замість необхідних 5, то утворилась заборгованість за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 214 782,76 грн. Також на відповідача накладено пеню за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 3 522,31 грн.

Позивач вказує, що відповідачем не виконано 4-х відсоткового нормативу призначеного для працевлаштування інвалідів у відповідності до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме працевлаштовано 4 інваліди, у той час коли, в силу норм закону необхідно 5 осіб.

У абз.2 ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII (надалі - Закон №875-XII) зазначено, що соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Згідно абз.5 ст.4 Закону №875-XII Органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Відповідно до ст.18 Закону №875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.2 ст.17 Закону №875-XII підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Згідно ст.19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до абз.1 ст.20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до абз.2 та абз.3 ст.20 Закону №875-XII порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно абз.1 та абз.2 п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінему Міністрів України від 31.01.2007 року №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (надалі - Порядок №70) звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Аналіз вищевказаних норм закону дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі, підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, покладено обов'язок по перше: виділити та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, по друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в абз.1 ст.18 Закону №875-XII.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 року у справі №21-60а11, 26.06.2012 року у справі №21-105а12, в постанові Вищого адміністративного суду України від 30.11.2016 року №К/800/15263/16.

Згідно ч.1 ст.217 Господарського Кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського Кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316 (у редакції від 31.05.2013 року) (надалі - Порядок №316).

Відповідно до п.1.3 Порядку №316 роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно п.2.1 Порядку №316 Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» кожного місяця чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 08.06.2016 року №К/800/45337/15.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем подавалися протягом 2016 року звіти за формою 3-ПН з переліком вакансій, призначених для працевлаштування інвалідів до центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів.

А саме, як вбачається з матеріалів справи, наказом т.в.о. Голови Правління Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" від 08.09.2016 року №96-К за угодою сторін було звільнено інваліда ОСОБА_1, що займав посаду інженер Відділу матеріально-технічного забезпечення управління адміністративного забезпечення.

Наказом Голови Правління Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" від 15.09.2016 року №102-К зі штатного розпису ПАТ «НДУ» було виведено посаду інженер відділу матеріально-технічного забезпечення управління адміністративного забезпечення та введено посаду архіваріус секретаріату НДУ.

Відповідно до пункту 2.1 розділу II Порядку №316 Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Таким чином, з метою працевлаштування інваліда (однієї особи) на посаду архіваріус секретаріату НДУ та виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в частині встановленої квоти 4%, 15.09.2016 року відповідач подав до відповідного центру зайнятості форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Наказом Голови Правління Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" від 15.09.2016 року №101-К за угодою сторін було звільнено інваліда ОСОБА_2, що займав посаду помічник завідувача господарства Відділу матеріально-технічного забезпечення.

Наказом т.в.о. Голови Правління Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" від 21.09.2016 року №108-К зі штатного розпису ПАТ «НДУ» було виведено посаду помічник завідувача господарства Відділу матеріально-технічного забезпечення.

Наказом т.в.о. Голови Правління Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" від 30.09.2016 року №114-К за угодою сторін було звільнено інваліда ОСОБА_3, що займала посаду кур 'єр Відділу матеріально-технічного забезпечення.

Наказом Голови Правління Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" від 05.10.2016 року №123-К зі штатного розпису Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" було виведено посаду кур'єра та введено дві посади оброблювача інформаційного матеріалу Відділу матеріально-технічного забезпечення.

Таким чином, з метою працевлаштування інвалідів (три особи) на посади архіваріус секретаріату НДУ і оброблювач інформаційного матеріалу Відділу матеріально-технічного забезпечення та виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» в частині встановленої квоти 4%. 07.10.2016 року та 10.11.2016 року Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" подавало до відповідного центру зайнятості форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

15.12.2016 року при затверджені нового штатного розпису посада архіваріус секретаріату НДУ була вилучена.

15.12.2016 року Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України" подавало до відповідного центру зайнятості форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для заповнення посад оброблювач інформаційного матеріалу Відділу матеріально-технічного забезпечення (дві одиниці) інвалідами.

Тобто, у відповідності до норм чинного законодавства відповідач створив робочі місця для інвалідів та надавав інформацію до місцевих центрів зайнятості.

Крім того, відповідно до листа від 28.10.2016 року №05-10782 Київським міським центром зайнятості було направлено лише одну особу інваліда ОСОБА_4 Проте, після проведеної 03.11.2016 року Керівником проектів і програм з реінжинірингу ПАТ «НДУ» ОСОБА_5 співбесіди з'ясувалося, що у ОСОБА_4 відсутні обов'язкові для ПАТ «НДУ» навички роботи в стандартних комп'ютерних програмах Microsoft Office: Excel, Word, PowerPoint. Також, відсутній обов'язковий досвід роботи та відповідні фахові знання з архівної справи. Спеціальна ж освіта ОСОБА_4 не відповідала профілю ПАТ «НДУ».

З цих причин, що були викладені у листі ПАТ «НДУ» до Київського міського центру зайнятості від 11.11.2016 року №2448/15, ПАТ «НДУ» не міг взяти інваліда ОСОБА_4 на роботу.

Також, як вбачається з матеріалів справи, про виконання відповідачем свого обов'язку щодо працевлаштування інвалідів свідчить розміщення Публічним акціонерним товариством "Національний депозитарій України" оголошень про наявність вакансій, зокрема, для людей з обмеженими можливостями (інвалідів), у друкованих засобах масової інформації.

Судом, також, звернуто увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що до відповідача інваліди самостійно звертались до Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" з метою працевлаштування і їм би було відмовлено у такому працевлаштуванні.

Отже, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито усіх необхідних заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов'язку щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

З огляду на викладене, суд зазначає, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів крім роботодавця також покладений й на центри зайнятості, а тому, враховуючи відсутність людей з обмеженими вадами, які б потребували роботи, запропонованої підприємством відповідача, наявність вакантних робочих місць для інвалідів не може бути підставою для відповідальності підприємства за їх непрацевлаштування.

Виконання відповідними органами обов'язку працевлаштувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належить, зокрема, здійснення заходів із створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність вакантних посад для інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав обов'язок по здійсненню заходів зі створення робочих місць для інвалідів, покладений на нього законодавством, повною мірою.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись та з огляду на те, що відповідачем створено всі умови робочих місць та виконано вимоги законодавства, що регулює основи соціальної захищеності інвалідів, відповідно відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не є обґрунтованими та не підтверджуються необхідними доказами, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163, 183-2, 256 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст. 183-2, 186 КАС України.

Суддя А.С. Мазур