Справа № 816/1045/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 р.Справа № 816/1045/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2017р. по справі № 816/1045/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФУ), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ щодо ненадання ОСОБА_1, пенсіонеру МВС (інваліду війни другої групи), копії довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриманої від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1;

- зобов'язати ГУПФУ надати ОСОБА_1, пенсіонеру МВС (інваліду війни другої групи), завірену відповідним чином згідно до нормативних документів копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриману від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, будучи розпорядником інформації у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", безпідставно не надав ОСОБА_1 копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, яка міститься у матеріалах пенсійної справи позивача. Наголошував на наявності у нього права на отримання такої довідки з огляду на приписи статті 34 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_1 копії довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриманої від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надати ОСОБА_1 копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 24.04.2017 №4/659, отриману від Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області 26.04.2017 за вх. №2918/16/1.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначають, що судом першої інстанції при винесенні постанов були порушені норми матеріального та процесуального права. Відповідач вказує, що судом першої інстанції не правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що є підставою для скасування суду першої інстанції. Вказують, що позивач по справі є пенсіонером органів внутрішніх справ, одержує пенсію на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою, в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів, зокрема: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням; щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України - у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок; інші щомісячні надбавки, доплати, підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію. Зазначають, що на підставі вищевказаного Порядку № 45, Ліквідаційною комісією направлено довідку № 4/659 про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії громадянину ОСОБА_1 Тобто Ліквідаційною комісією направлено довідку з урахуванням всіх складових, що мають міститись у довідці на підставі Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45 і Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області наділене повноваженнями щодо проведення перерахунку пенсії позивачу лише на підставі тих показників, що вказані Ліквідаційною комісією в довідці № 4/659. Вказують, що в позовній заяві позивач та суд першої інстанції зазначають, що відповідачем порушено положення Закону України "Про доступ до публічної інформації" при цьому слід вказати, що посилаючись на порушення положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" позивач та суд ігнорують той факт, що відповідно до долученої заяви від 07.06.2017 р. останній просив надати на ознайомлення довідку про грошове забезпечення на підставі Закону України "Про звернення громадян". Закон України "Про доступ до публічної інформації" регламентує порядок надання відповіді у разі звернення у формі запиту. В той же час, позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у формі заяви і в порядку Закону України "Про звернення громадян". Порядок отримання особою інформації про себе регулюється Законом України «Про захист персональних даних», а не Законом України «Про доступ до публічної інформації». Вказують, що судом не враховано, що відповідно до частини шостої статті 16 вказаного Закону України «Про захист персональних даних» суб'єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб'єкта відносин, пов'язаних з персональними даними, за умови надання інформації про прізвище, ім'я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит. Згідно із пунктом 4 частини другої статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб'єкт персональних даних має право, крім випадків, передбачених законом, отримати відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також зміст таких персональних даних не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту. Таким чином посилання позивача та суду першої інстанції на порушення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" є необґрунтованим та помилковими. Зазначають, що ОСОБА_1, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян», 07.06.2017 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про надання засвідченої копії довідки про грошове забезпечення, виданої Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відмовляючи у видачі зазначеної засвідченої довідки, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області посилалось на пункт 72 Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затвердженої наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182. Пунктом 72 Інструкції передбачено, що у територіальних органах Фонду засвідчуються копії лише тих документів, що створюються в ньому. а також у випадках, передбачених в абзаці другому цього пункту. Відповідач зазначає, що ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 р. по справі 816/1415/16, суд апеляційної інстанції за аналогічних підстав залишив в силі постанову суду першої інстанції якою відмовлено в позові щодо надання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області копії довідки про додаткові види грошового забезпечення. Абзацом другим пункту 72 Інструкції визначено, що у разі підготовки документів для надання судовим органам, під час вирішення питань щодо прийняття громадян на роботу, навчання, засвідчення їх трудових, житлових та інших прав у взаємовідносинах з установою, а також під час формування особових справ працівників можуть виготовлятися копії документів, виданих іншими установами (копії дипломів, свідоцтв про одержання освіти тощо). Таким чином чинним законодавством не передбачено випадків та порядку видачі територіальними органами Пенсійного фонду України засвідчених копій документів з пенсійних справ. Також зазначають, що суд першої інстанції додатковою постановою від 20.07.2017 р. встановив судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом направлення у 5-денний строк звіту про виконання. Відповідач по справі зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, даною нормою встановлено право, а не обов'язок суду щодо витребування звіту. На даний час у позивача відсутні підстави вважати, що відповідач не виконуватиме судове рішення по даній справі. Крім того, чинним законодавством передбачено право контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах зацікавленими особами, який здійснюється через розгляд адміністративними судами адміністративних позовів стосовно рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби за правилами статті 181. Враховуючи вищевикладене, просять постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2017 р. та додаткову постанову від 20.07.2017 р. по справі № 816/1045/17 скасувати як незаконні та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений заздалегідь та належним чином.

Від позивача по справі до суду надійшло письмове заперечення в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що позивач що ОСОБА_1 07.06.2017 звернувся до ГУПФУ із заявою, у якій просив надати йому на ознайомлення довідку про грошове забезпечення для перерахунку пенсії по інвалідності від 24.04.2017 №4/659 та звірену відповідним чином копію зазначеної довідки (а.с. 13).

Того ж дня у приміщенні ГУПФУ позивач ознайомився з матеріалами своєї пенсійної справи (а.с. 14).

Водночас щодо надання копії згаданої довідки відповідач листом від 15.06.2017 вих. №3117/03-24/1 повідомив позивачу, що відповідно до пункту 72 Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затвердженої наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182, територіальні органи Пенсійного фонду виготовляють та засвідчують копії лише тих документів, що створюються безпосередньо у такому органі /а.с. 12/. З урахуванням викладеного, позивачу відмовлено у наданні копії довідки про грошове забезпечення від 24.04.2017 №4/659.

Не погодившись з наведеною відповіддю суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

А відповідно до частини третьої статті 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Аналізуючи наведені положення Основного закону, суд зауважує, що право на доступ до інформації, якою володіють органи публічної влади, є основоположним правом людини. Це право є необхідним елементом демократичної форми правління, яка ґрунтується серед іншого на вимогах прозорості, гласності та підзвітності в діяльності владних органів і службових осіб, яких народ уповноважив виконувати функції держави. Реалізація цих вимог демократичного врядування є неможливою без дієвого механізму доступу громадськості до інформації. Таким чином, право на доступ до інформації є гарантією функціонування демократичної держави. А тому, інформація, якою володіють органи влади, повинна бути максимально відкритою і доступною.

За змістом статті 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 2 названого Закону визначено, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

У відповідності до частини другої статті 11 Закону України "Про інформацію" кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно зі статтею 1 названого Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

В силу положень пункту 2 частини першої статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.

А відповідно до пункту 1 частини третьої цієї ж статті, розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, органи державної влади, отримуючи чи створюючи інформацію, не стають її власниками і не можуть відповідно розпоряджатися нею на власний розсуд, вони лише виконують стосовно інформації певні, надані їм законодавчими актами, повноваження, зокрема стосовно оприлюднення та надання інформації на запит з метою реалізації основоположного права особи на доступ до інформації.

Чинне законодавство визначає максимальну відкритість інформації та гарантує реалізацію права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у розпорядженні суб'єкта владних повноважень.

Презумпція відкритості публічної інформації може бути спростована розпорядником такої інформації виключно у тому разі, коли він доведе, що доступ до конкретної запитуваної інформації має бути обмежений відповідно до умов, передбачених законом.

За приписами частини другої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

У цій справі відповідач, будучи розпорядником публічної інформації, відмовив позивачу у наданні копій документів, посилаючись виключно на приписи Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, що затверджена наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182.

Однак, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 03.10.1992 №493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №384/2011 (чинного на момент затвердження згаданої вище Типової інструкції), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Пунктом 2 названого Указу визначено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

А відповідно до пункту 3 згаданого Указу, нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

За змістом абзацу другого пункту 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов'язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Таким чином, нормативно-правові акти Пенсійного фонду України мають бути у встановленому законом порядку зареєстровані Міністерством юстиції України.

Разом з цим, Типова інструкція з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затверджена наказом Пенсійного фонду України від 05.12.2012 №182, у Міністерстві юстиції України не зареєстрована, а тому не набрала чинності.

За таких обставин, посилання відповідача на положення згаданої Інструкції є безпідставними.

Щодо тверджень відповідача про те, що звернення позивача не стосувалось доступу до публічної інформації, оскільки за змістом заяви від 07.06.2017 ОСОБА_1 посилався на положення Закону України "Про звернення громадян", суд звертає увагу на таке.

За змістом статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Суд звертає увагу на те, що заява ОСОБА_1 від 07.06.2017 (а.с. 13) містить визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації" реквізити.

З урахуванням наведеного, вищезгадані доводи відповідача щодо невідповідності звернення позивача вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації" є безпідставними.

До того ж, суд зазначає, що лист-відповідь ГУПФУ від 15.06.2017 вих. №3117/03-21/1 не містить посилань на невідповідність звернення позивача вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Так, відмову у наданні позивачу копії довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії відповідач мотивував виключно посиланнями на положення Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, що, з огляду на вищенаведені висновки суду, є безпідставним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Закон має вищу юридичну силу, тому саме нормами Закону України мав керуватися відповідач під час розгляду заяви позивача.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що позивачу забезпечено доступ до запитуваної інформації шляхом надання для ознайомлення матеріалів його пенсійної справи, у яких міститься означена довідка, суд зауважує, що в силу наведених вище приписів статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" позивач має право на доступ до інформації як шляхом ознайомлення з нею (в т.ч., з правом зняття фотокопії), так і шляхом отримання копій відповідних документів.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що відповідач у спірних відносинах не виконав своїх обов'язків, а саме - не надав позивачу на письмовий запит копію довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, що у розумінні наведених вище законодавчих приписів є публічною інформацією.

Порушення зазначених вище законодавчих вимог в їх сукупності становить зміст поняття "бездіяльність", яку можливо визначити як певну форму поведінки особи, що полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов'язків згідно із законодавством України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 повністю.

Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 р. по справі № 816/1415/16 є не обґрунтованим. Дане судове рішення не є рішенням яке підпадає під застосування статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи.

Посилання відповідача на те, що позивачем заява про ознайомлення з матеріалами пенсійної справи та отримання копії довідки подана посилаючись на Закон України " Про звернення громадян" жодним чином не впливає на безпідставну відмову в отриманні копії своєї довідки.

Отримавши заяву, Управління пенсійного фонду мало встановити, що позивач просить надати інформацію з урахуванням не лише Закону України "Про звернення громадян", а й Закону України " Про інформацію".

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції передчасно винесено додаткову постанову та встановлено судовий контроль, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п. 4 ч. 1 ст.163 КАС України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З огляду на наведене суд першої інстанції, згідно ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України мав право щодо зобов'язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

Не розглянувши це питання під час вирішення справи по суті, суд першої інстанції прийняв дане рішення у відповідності до ст. 168 Кодексу адміністративного судочинства України .

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, на те що встановлення контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду жодним чином на рішення суду не впливає .

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення також підлягає задоволенню, а отже додаткова постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 20.07.2017 року прийнята законно.

З наведених вище підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, та не впливають на правомірність висновків суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.07.2017р. та додаткову постанову від 20.07.2017 р. по справі № 816/1045/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 25.09.2017 р.