Справа № 363/1741/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/1741/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рудюк О.Д.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві (без фіксування технічними засобами) апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації (далі - Відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення; зобов'язання Відповідача прийняти рішення та встановити статус інваліда війни, а також видати відповідне посвідчення встановленого зразка.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов'язковою, колегія суддів відповідно до ч.4 ст.196 КАС України вважає можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно з ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач у 1987 році працював на посаді водія в АТПО «Укренергобудтранс» та неодноразово відряджався в 30-ти кілометрову зону Чорнобильської АЕС, де виконував роботи по ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС.

Також, Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, яке видано 14 березня 2017 року.

Відповідно до довідки №510 виданої Управлінням пенсійного фонду України від 11 травня 2017 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Вишгородському об'єднаному управління Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

28 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Відповідача із заявою про видачу посвідчення інваліда війни відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За результатними розгляду заяви, 03 травня 2017 року Відповідач листом №1571 повідомив Позивача про відсутність підстав для надання статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, у зв'язку з відсутністю чіткого механізму реалізації положень п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та всіх необхідних документів.

Статтею 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа, зокрема, військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Отже, зі змісту вказаної статті Закону вбачається, що підставою для віднесення осіб до інвалідів війни є отримання інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до інформаційної довідки від 25 квітня 2017 №01.1-14/715-1 року, виданої Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відрядженні у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням вищевикладеного, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, строювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Також, довідкою №123-к виданою у жовтні 2004 року ВАТ «Вест», підтверджується, що ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених Постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року №1497-378 та Постановою Ради Міністра СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року, №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173: з 17 серпня 1987 року по 31 серпня 1987 року.

На запит апеляційного суду про надання інформаційної довідки (наказу чи розпорядження) про участь у формуваннях Цивільної оборони, АТПО «Укренергобудтранс», Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи надано лист від 06.09.2017 року №01.1-23/1434 про те, що в архіві Департаменту, під грифом «обмеження доступу», наявні Розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області з питань ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видані починаючи з 26 квітня 1986 року. Зазначені розпорядчі документи містять прямі вказівки щодо організації заходів Цивільної оборони, завдання з цього приводу всім службам Цивільної оборони Київської області, а також обласним організаціям та установам. При цьому вони не містять відомостей щодо залучення до цих робіт конкретних підприємств та окремих громадян.

Відтак, колегія суддів звертає увагу, що питання належності особи до інваліда війни відповідно до ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов'язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з ст.18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Підстави та порядок надання посвідчень ветеранам війни регулюються Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» (далі - Положення №302).

За приписами п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до п.10 Положення №302 посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки МСЕК про групу та причину інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою до акту МСЕК №0769333, Позивач є інвалідом II групи з 15 лютого 2017 року, у зв'язку з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до експертного висновку №42 від 26 січня 2017 року виданого Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України, захворювання Позивача пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Таким чином, колегії суддів вважає, що Позивач був залучений до складу формувань ЦО та став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до норми вищевказаного Закону має право на встановлення статусу інваліда війни і на отримання документа, що підтверджує зазначений статус.

Що стосується позовних вимог щодо встановлення Позивачу статусу інваліда війни та видачі на його ім'я відповідного посвідчення інваліда війни, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Колегія суддів, також звертає увагу на висновки постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року №П-278/10, якими встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції фактично перебрав на себе повноваження органів праці та соціального захисту населення.

На переконання колегії суддів, належним та достатнім способом захисту порушеного права Позивача в даному випадку буде зобов'язання Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни.

Аналогічна правова позиція висловлена в рішенні Верховного Суду України від 26 липня 2017 року у справі № 676/4127/16-а.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає Позивач та згідно ч.4 ст.105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.162 КАС України у справах, в яких Позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити Відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з вимог ст.11 КАС України, судова колегія вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод та інтересів Позивача та ухвалити постанову про зобов'язання Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з урахуванням висновків суду.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

За приписами п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до помилкового вирішення справи в частині задоволення позову щодо зобов»язання Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року в частині зобов'язання Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, відповідно до п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановити ОСОБА_2 статус - «інваліда війни» та видати відповідне посвідчення скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з урахуванням висновків суду.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 27 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.