Справа № 158/1966/16-а,2-а/0158/64/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9651/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Дідик Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Ківерцівської міської ради Волинської області на постанову Ківерцівського районного суду від 18.11.2016 року у справі № 158/1966/16-а за позовними вимогами ОСОБА_1 до Ківерцівської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Ківерцівської міської ради Ківерцівського району Волинської області №5/5 від 12.02.2016 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Ківерці» , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась звернулася до суду з адміністративним позовом до Ківерцівської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 5/5 від 12.02.2016 року.

Позивач зазначає на те, що вказане рішення суперечить вимогам Податкового кодексу України, прийняте з порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування», просить визнати протиправним та скасувати рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 5/5 від 12.02.2016 року.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.11.2016 поновлено ОСОБА_1 строки звернення до суду з адміністративним позовом. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Ківерцівської міської ради Волинської області № 5/5 від 12.02.2016 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Ківерці».

Стягнуто з Ківерцівської міської ради Волинської області в користь держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп..

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно зясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що суд першої інстанції фактично не визначив в чому сутність порушень Ківерцівської міської ради при прийнятті спірного рішення, а саме: порушення процедури прийняття вказаного рішення, чи невідповідність вимогам Податкового кодексу України щодо строків його прийняття.

В судове засідання сторони не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.02.2016 року Ківерцівською міською радою Волинської області на виконання Закону України від 24.12.2015 року № 909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» прийнято рішення № 5/5 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Ківерці», резолютивна частина якого містить 6 пунктів: 1). Встановити на території м. Ківерці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; 2). Затвердити Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; 3). Рішення міської ради від 30.01.2015 року № 48/2 «Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» та «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Ківерці» вважати таким, що втратило чинність; 4). Секретарю міської ради оприлюднити дане рішення згідно чинного законодавства; 5). Організацію виконання рішення покласти на Ківерцівську обєднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Волинській області; 6). Контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію з питань планування, бюджету, фінансів та економічного розвитку та заступника міського голови.

Затвердженим Положенням визначено платників такого податку, обєкти оподаткування, базу оподаткування, ставку податку, податковий період, строк та порядок сплати податку та інше.

Відповідно до п 2.5.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб з 01.01.2016 року встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1 (одного) відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції підтвердив, що позивач є власником нерухомого майна (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.01.2012 року, виданого Ківерцівською міською радою на підставі рішення виконкому Ківерцівської міської ради № 180 від 15.12.2011 року, зареєстрованого 05.01.2012 року в електронному реєстрі власників нерухомого майна комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним № 35730808, ОСОБА_1 належить житловий будинок, що знаходиться в м.Ківерці, Ківерцівського району, Волинської області, вул.Наливайка, будинок 11а загальною площею 322,0 кв.м (а.с.38) .

На виконання прийнятого рішення позивачу було надіслано податкове повідомлення-рішення Ківерцівського відділення Луцької ОДПІ ГУ ДФС за № 41899-03 від 01.07.2016 року. Згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобовязання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, для позивача, яка є власником обєкта житлової нерухомості та становить 1973 грн. 16 коп..

Суд першої інстанції вважав, що відповідач, виконуючи рекомендацію Закону України № 909-VІІІ від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав чинності з 01 січня 2016 року та приймаючи спірне рішення, зобовязаний був дотримуватись інших обовязкових приписів Податкового кодексу України, а саме, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12, яким встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

12.02.2016 року Ківерцівською міською радою Волинської області на виконання Закону України від 24.12.2015 року № 909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» прийнято рішення № 5/5 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Ківерці».

Прийнятим рішенням затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (нова редакція), п. 2.5 якого передбачає: «Ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування». Також прийнятим рішенням встановлено пільги для сплати податку, які відмінні від розмірів, що були встановлені у попередньому бюджетному році.

Вказане рішення оскаржується з підстав його невідповідності, на думку позивача, вимогам п.266.5.1 ст.266 Податкового кодексу України, щодо встановлення ставки податку на майно без урахування місця розташування (зональності) обєктів нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України в Україні (далі також ПК України) встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Відповідно до п.8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до п.п.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України Верховна ОСОБА_2 України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад.

Згідно п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів визначені в п.12.4 ст.12 Податкового кодексу України. Зокрема, до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів віднесено: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом (п.п.12.4.1); до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, обєкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобовязань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду (п.п.12.4.3).

Як встановлено п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 цієї статті.

Відповідно до п.12.3.1 ст.12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Як передбачено п.п.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обовязково визначаються обєкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Розділом ХІІ Податкового кодексу України врегульовані питання визначення, обчислення та сплати податку на майно, до якого, згідно ст.265 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) віднесено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обєктом оподаткування, відповідно до п.п.266,2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до п.п.266.3.3 п.266.3 ст.266 ПК України є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, а тому числі його часток.

Визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки врегульовується п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України.

Згідно п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Зі змісту вищевказаної норми слідує, що при визначенні розміру ставки податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, підлягають врахуванню як тип обєкта нерухомості (обєкти житлової чи нежитлової нерухомості, основні чи допоміжні, комерційного або некомерційного використання тощо), так і місце (зона) його розташування (наприклад щодо нежитлових приміщень комерційної нерухомості - наближеності до центру міста, обєктів соціальної інфраструктури, наявності зон червоних ліній, кількості мешканців районів міста тощо).

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, за якими суд перевіряє відповідність оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності субєктів владних повноважень, зокрема щодо їх прийняття (вчинення): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправним та скасування спірного рішення, оскільки прийняття його відповідачем здійснювалось в межах дискреції,.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 відзначив, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, судом першої інстанції фактично не зясовано підстави позовних вимог, фактичні обставини щодо порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача у звязку з прийняттям оскаржуваного рішення, не встановлено суть та характер порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ківерцівської міської ради Волинської області задовольнити.

Постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.11.2016 року у справі № 158/1966/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Ківерцівської міської ради Ківерцівського району Волинської області №5/5 від 12.02.2016 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території м. Ківерці» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_2
Повний текст судового рішення

виготовлено 25.09.2017 року.