Справа № 724/990/17
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 724/990/17

Головуючий у 1-й інстанції: Єфтеньєв О.Г.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

20 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області про внесення змін до записів в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області про внесення змін до записів в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Постановою Хотинського районного суду Чернівецької області від 26.07.2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. Разом з тим, до початку судового розгляду справи, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи без його участі, та участі його представника.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції частково скасувати, та прийняти в цій частині нову постанову, зазначаючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що позивач - ОСОБА_2 був обраний сільським головою Рашківської сільської ради з 24.04.2002 року відповідно до рішення 1 сесії XXIV скликання строком на 4 роки. Згідно рішення 1 сесії V скликання ОСОБА_2 був обраний на наступний термін сільським головою Рашківської сільської ради з 13.04.2006 року терміном на 4 роки. Відповідно до рішення 1 сесії VI кликання позивач обраний на наступний термін сільським головою Рашківської сільської ради строком на 5 років. Рішенням 1 сесії VII скликання від 03.11.2015 року позивача звільнено з посади у зв'язку із закінченням повноважень голови на підставі ч. 1 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні та ст.ст. 2, 4, 6, 7 Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад", та 17.11.2015 року покладено виконання обов'язків старости на території села Рашків до проведення перших виборів старост на території Рукшинської сільської ради. Даний факт також підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 серія НОМЕР_1.

Згідно розпорядження № 43б-к від 29.06.2016 року ОСОБА_2 звільнено з 29.06.2016 року з посади виконувача обов'язків старости с. Рашків у зв'язку з закінченням строку повноважень на підставі п. 1 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування" та зобов'язано бухгалтерію Рукшинської сільської ради провести повний розрахунок з позивачем.

Разом з тим, відповідач не видав позивачу належно оформлену трудову книжку у день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, а видав тільки 27.12.2016 року.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КЗпП України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Регулювання трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами здійснюється на підставі Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (далі КЗпП України).

Відповідно статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунки у строки, передбачені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 48 КЗпП України, та п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (Надалі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу працівника.

У відповідності до п.п. 4.1, 4.2 вищезазначеної Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 47, 48, 116 КЗпП України, п. п. 4.1, 4.2 Інструкції відповідач не видав позивачу належно оформлену трудову книжку у день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, а видав тільки 27.12.2016 року, що свідчить про наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу.

Так, відповідачем допущено порушення законодавства про працю України, яке виявилося в затримці видачі трудової книжки, яка виникла з вини відповідача, через що позивач не мав змоги влаштуватися на роботу, або зареєструватися у центрі зайнятості як безробітний, а тому суд вважає, що позивач був позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сім'ї.

Згідно ст. 235 КЗпП України, п. 4.1 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" № 58 від 29.07.1993 року у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Згідно роз'яснення, викладеного у п.32 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що оплаті згідно ст. 235 КЗпП України підлягає вимушений прогул, а вимоги працівника про стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки.

Так, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до п.п. 1-3, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (Надалі Порядок обчислення середньої заробітної плати).

Встановлено, що фактична дата звільнення позивача 29.06.2016 року, розмір середньомісячної заробітної плати за два попередні місяці, що передували звільненню позивача (травень, червень 2016 року) згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 від 09.12.2016 року (форма ОК-5) складає: травень 2016 року 3802,03 гривень, кількість відпрацьованих днів позивачем 19 днів; червень 2016 року - 3583,88 грн., кількість відпрацьованих днів позивачем 19.

Таким чином робочі дні ОСОБА_2 в травні місяці 2016 року складають - 19 днів; в червні місяці 2016 року - 19 днів, всього 19+19=38 днів, розрахунок: 3802,03 грн. + 3583,88 грн. = 7385,91 грн.

Середньоденна заробітна плата позивача складає: 7358,91 грн. : 38 днів = 194,36 грн., яка і повинна застосовуватися судом при розрахунку обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати - 194,36 грн. на кількість днів вимушеного прогулу (за період з 29.06.2016 року (дата звільнення) по 27.12.2016 року (день видачі трудової книжки).

Відповідно розрахунку середньоденної заробітної плати, періоду вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2016 року по 27.12.2016 року, що у відповідності до листа Міністерства соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 році становить: червень - 20 (стягненню підлягає за 1 день), липень - 21; серпень - 22; вересень - 22; жовтень - 20; листопад - 22; грудень - 19, та в загальному складає 127 днів. Сума розрахунку обчислення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на корить позивача складається з наступного (кількість робочих днів помножити на середньоденну заробітну плату, тобто 127 робочих днів на суму 194,36 грн.), що в загальному становить 24 683,72 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що трудові права позивача дійсно порушені в період затримки видачі трудової книжки, зокрема за період з 29.06.2016 року до 27.12.2016 року, та підлягають захисту відповідно до положень ч. 6 ст. 235 Кодексу законів про працю України та п. 4.1 зазначеної Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню в розмірі 24 683,72 грн.

Згідно п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених спільним наказом № 58 від 29.07.1993 року Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція), у разі звільнення працівника, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, днем звільнення ОСОБА_2 слід вважати день видачі трудової книжки, а саме - 27.12.2016 року, оскільки затримання видачі трудової книжки позивача відбулося з вини відповідача.

Вищевказане повністю узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 27.07.2017 року у справі К/800/34824/14 (804/14965/13-а).

Вірним є також висновок суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2, компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн., оскільки позивачем доведено спричинення йому відповідачем моральної шкоди та наявності причинного зв'язку між нею і порушенням його трудових прав.

Відповідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаної статті підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.