Справа № 154/1092/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7763/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 червня 2017 року у справі № 154/1092/17 за позовом ОСОБА_2 до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.04.2017 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі ОСОБА_3), просила, враховуючи уточнення до позовної заяви від 15.06.2017, зобовязати відповідача провести перерахунок призначеної пенсії та виплатити позивачу пенсію з дати фактичного звільнення з займаної посади відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.06.2017 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.06.2017 та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не застосував необхідну норму законодавства, чим порушив принцип верховенства права. Зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 встановлено Порядок призначення пенсії деяким категоріям осіб. Враховуючи положення вказаної Постанови вважає, що призначена пенсія підлягає перерахунку, а саме матеріальну допомогу (інші виплати) слід розділи на 3 (три) місяці роботи з 01.05.2016 до виходу на пенсію, а не на 12 (дванадцять) місяців, як було зроблено відповідачем.

В судовому засіданні 14.08.2017 позивач апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, відповідач явку повноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Представник відповідача в судовому засіданні 25.09.2017 щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, позивач в судове засідання 25.09.2017 не зявилася, повноважного представника в судове засідання не забезпечила, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працювала на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України, 04.05.2016 їй присвоєно девятий ранг державного службовця.

Наказом Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 15.08.2016 у звязку з досягненням пенсійного віку 15.08.2016 ОСОБА_2 звільнена з вищезазначеної посади за п.1 ст.86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII із виплатою грошової компенсації за частину основної щорічної відпустки тривалістю 4 календарних дні за період роботи з 30.06.2016 по 15.08.2016 (а.с.8)

22.12.2016 ОСОБА_2 звернулася із письмовою заявою до Володимир-Волинського об'єднаного ОСОБА_3 Пенсійного фонду України з проханням правильно порахувати розмір її пенсії та інших виплат і доплатити усі виплати з дати призначення пенсії (а.с.10).

ОСОБА_3 від 05.01.2017 за №360/2-02 ОСОБА_2 повідомлено, що при призначені пенсії до середньомісячного заробітку враховано посадовий оклад головного спеціаліста станом на 01.08.2016 в сумі 2585 грн., надбавку за ранг в сумі 200 грн., надбавку за вислугу років в сумі 930,60 грн., крім того для обрахунку взято частину грошової допомоги, виплаченої при наданні щорічної відпустки в сумі 303,37 (сума грошової допомоги 3640,40 грн.: 12 (кількість місяців у розрахунковому періоді). Відтак, розмір пенсії обчислено згідно чинного законодавства (а.с.11).

Не погоджуючись з розрахунком середньомісячного заробітку, а саме неправильністю врахування матеріальної допомоги, ОСОБА_2 20.01.2017 звернулась із заявою в Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо перевірки нарахованої пенсії (а.с.14).

ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 27.02.2017 №59/Г-01 ОСОБА_2 повідомлено, що розмір пенсії обчислено згідно з законодавством, підстави для проведення перерахунку та збільшення розміру пенсії відсутні (а.с.15).

Вважаючи, що відмову в перерахунку та виплаті пенсії протипраною, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, (далі Закон №889-VIII) відповідно до ст.90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII Закон України «Про державну службу» втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що ні позивач, ні ОСОБА_3 не заперечують щодо складових сум заробітної плати, які взяті для розрахунку пенсії (посадовий оклад станом на 16.08.2016, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, матеріальна допомога), однак позивач ставить під сумнів правильність врахування матеріальної допомоги, а саме визначення кількості місяців у розрахунковому періоді.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб пунктом 4 якого встановлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

При цьому:

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п'ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що матеріальна допомога враховується в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Згідно з ст.57 Закону №889-VIII державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до п.2 Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 року №500, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Відтак, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення це виплати, які надаються та виплачуються державним службовцям раз на рік (раз за 12 місяців).

Згідно з витягом з Наказом Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 22 липня 2016 року № 36-щв «Про надання відпусток працівникам управління ОСОБА_2, ОСОБА_5Л.», матеріальна допомога в розмірі середньомісячного заробітку надана позивачу за період роботи з 30.06.2015 по 29.06.2016, тобто за 12 місяців роботи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що розрахунковим періодом для врахування вказаної матеріальної допомоги є 12 місяців, що узгоджується із пунктом 2 Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 року № 500 та статтею 57 Закону №889-VIII.

Отже, апеляційний суд погоджується із правильністю розрахунку матеріальної допомоги органом Пенсійного фонду України, який став підставою для призначення пенсії позивачу: 3640,40 грн. : 12 місяців = 303,37 грн., де 3640,40 грн. - загальна сума матеріальної допомоги; 12 місяців - період, за який сплачуються матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення.

При цьому, для призначення пенсії матеріальна допомога, хоч і нараховуються за період, що перевищує календарний місяць (12 місяців), однак, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді, який складає 3 календарних місяців, починаючи з 01.05.2016 та по 15.08.2016, а тому матеріальна допомога буде визначена шляхом ділення на 3 та врахована в сумі 303,37 грн. (303,37 х 3 : 3).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що матеріальна допомога для призначення пенсії розрахована у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову ОСОБА_5 - Волинського міського суду Волинської області від 20 червня 2017 року у справі № 154/1092/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_1

Повний текст Ухвали складено 28.09.2017