Справа № 461/3789/17
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/3789/17
У Х В А Л А

судового засідання

02 жовтня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі

Головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Коружинець Н.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення.

02.10.2017 року позивачем подано письмову заяву про відвід судді на підставі п. 4 ч.1 ст. 27 КАС України, тобто за наявності інших обставин, які викликають сумнів в неупередженості судді. В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує на упередженість, на його думку, судді, у звязку із поданою ним заявою про злочин, порушення його процесуальних прав (строків розгляду справи) та непогодження з процесуальними рішеннями судді.

Згідно заяви ОСОБА_1 просить провести її слухання у його відсутності.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились.

Заслухавши думку сторін, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться:

-якщо він брав участь у розгляді цієї справи або повязаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

-якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

-якщо він є членом сім'ї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

-за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді;

-у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15-1 КАС України.

Як видно з поданої заяви про відвід, у такій відсутні посилання на будь-які законні підстави для її задоволення, а доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються виключно на його субєктивному ставленні, до того ж не підтвердженому жодними належними та допустимими доказами.

Так, зокрема, факт звернення ОСОБА_1 із заявою про злочин свідчить виключно про те, що останній звернувся до правоохоронних органів. Однак, до заяви не долучено жодного доказу упередженості суду через даний факт.

Доводи позивача стосовно порушення його процесуальних прав, зокрема посилання на порушення строків розгляду справи, не відповідають дійсності, адже з матеріалів справи вбачається, що дана справ перебувала в провадження головуючого 24 дні, з яких 21 день це час з моменту винесення ухвали про відкриття провадження до першого судового засідання, тобто час необхідний для належного повідомлення позивача та сторін про відкриття провадження у справі і надання їм можливості реалізувати свої процесуальні права, в тому числі на належне оповіщення про час, дату та місце розгляду справи.

Непогодження позивача з процесуальним рішенням судді щодо відсутності в матеріалах позовної заяви доказів поважності пропуску строку звернення до суду було висловлено в апеляційний скарзі і досліджено судом апеляційної інстанції. Тобто, вказане свідчить про те, що позивачу своєчасно надіслане процесуальне рішення і в повній мірі було забезпечено можливість реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення. Вказане підтверджується матеріалами справи.

Необґрунтованим є посилання представника позивача на практику ЄСПЛ, адже відповідно до такої, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Суд, зокрема, враховує, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини, як джерело права, встановлюючи, чи було в даному випадку порушення права на неупереджений суд, ЄСПЛ вказав у постанові від 01 жовтня 1982 року по справі Пьерсак, що неупередженість «може бути перевірена різними способами»: відмінність має бути проведено між суб'єктивним підходом, тобто спробою встановити особисту упередженість даного судді в даній справі, і об'єктивним підходом, тобто визначенням того, чи були надані гарантії, достатні, щоб виключити розумні сумніви в даному відношенні». Далі ЄСПЛ зазначив, що особиста безсторонність судді презумується, поки не доведено протилежне, і встановив, що в даній справі таких доказів заявник суду не представив, що на думку суду, також має місце і у цій справі.

Право на відвід судді для забезпечення обєктивного і неупередженого розгляду справи є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Обєктивний судовий розгляд буде забезпечений, якщо він спрямований на дотримання верховенства права, законності, рівності учасників процесу перед законом і судом, змагальності, гласності і відкритості. Натомість жодного належного та допустимого доказу стосовно підтвердження доводів наведених у заяві про відвід суду не надано, відтак в суду відсутні будь-які законні підстави для задоволення поданої заяви

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви та відсутність законних підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 27,31 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви відмовити..

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий по справі

суддя Стрельбицький В.В.