Справа № 817/333/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"27" вересня 2017 р. Справа № 817/333/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Моніча Б.С.

Капустинського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

позивача та його представника:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "02" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій, бездіяльності протиправними та скасування повідомлення, ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, в якому з урахуванням заяви про змін позовних вимог, просив:

-визнати дії суб'єкта владних повноважень - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області щодо реєстрації 16.08.2016 року за №РВ00 повідомлення про початок будівельних робіт гр. ОСОБА_4 на підставі будівельного паспорта "Реконструкція житлового будинку та господарських будівель з добудовою по АДРЕСА_1", виданого Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Дубровицької районної державної адміністрації 04.08.2016 року, реєстраційний №53 - протиправними та скасувати повідомлення 16.08.2016 року №РВ00 про початок будівельних робіт гр. ОСОБА_4;

-визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області в частині невиявлення недостовірних даних у повідомленні №РВ00 про початок будівельних робіт від 16.08.2016 року, нескасування повідомлення шляхом видачі розпорядчого акта за результатами позапланової перевірки, проведеної за дорученням Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 09.09.2016 року №40-5179-ч;

-визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області в частині невиявлення недостовірних даних у повідомленні №РВ00 про початок будівельних робіт від 16.08.2016 року, нескасування повідомлення шляхом видачі розпорядчого акта за результатами позапланової перевірки, проведеної 20.03.2017 року за письмовою скаргою від 03.03.2017 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року провадження у справі закрито, з підстав п.1 ч.1 ст. 157 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скаржник посилається на те, що справа підлягає розгляду в порядку КАС України, оскільки позивач оскаржує суто рішення, дії і бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що прийняті і вчинені на виконання владних управлінських функцій.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даного спору, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір який виник між сторонами у даній справі є цивільно-правовим спором, а відтак, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та не може бути розглянутий за правилами КАС України, а тому наявні підстави для застосування вимог п.1. ч.1. ст. 157 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктами 1, 7, 9 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 1, п. 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд першої інстанції вірно вказав, що розгляду в порядку адміністративного судочинства підлягає спір за участю суб'єкта владних повноважень, який в межах спірних правовідносин діє на виконання своїх владних управлінських функцій та/або делегованих повноважених.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 10.12.2012 року та житлового будинку з надвірними будівлями площею 101,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.07.2014 року СТА 179002 (а.с. 12, 42-43).

ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок, з надвірними будівлями загальною площею 101,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 35-43).

Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Дубровицької районної державної адміністрації видано гр. ОСОБА_4 будівельний паспорт від 04.08.2016 року, реєстраційний №53 на реконструкцію житлового будинку та господарських будівель з добудовою по АДРЕСА_1 (а.с. 15). В подальшому, Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано 16.08.2016 року за №РВ00 повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт, подане гр. ОСОБА_4 для реконструкції житлового будинку та господарських будівель з добудовою по АДРЕСА_1 на підставі будівельного паспорту від 04.08.2016 року №53 (а.с. 18-19).

05.04.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано за №РВ77 декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, подану гр. ОСОБА_4 на реконструкцію житлового будинку та господарських будівель з добудовою по АДРЕСА_1 (а.с. 224-226). На підставі даної декларації за заявою гр. ОСОБА_4 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості щодо об'єкту нерухомого майна, що підтверджується витягом від 10.04.2017 року (а.с. 228).

Пунктом 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, передбачено, що зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Таким чином судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що станом на час розгляду і вирішення даної справи, правовідносини, які склалися між особами, які беруть участь у справі, фактично стосуються спору між власниками об'єктів нерухомого майна, право на які зареєстроване у встановленому законом порядку - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що знаходяться на суміжним земельних ділянках, з приводу правомірності здійснення будівництва на одній із таких ділянок.

Тому, заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з правомірністю дій щодо державної реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відтак, даний спір повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, провадження у даній адміністративній справі слід закрити.

При вирішення даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що протиправними є дії суб'єкта владних повноважень по скасуванню реєстрації декларації про початок будівельних робіт щодо об'єкта будівництво якого здійснюється на підставі будівельного паспорта, який як вважає позивач протиправно виданий з порушенням вимог законодавства, ДБН, а тому вказане призвело до порушення законних прав та охоронюваних інтересів позивача, але при цьому позивачем не зазначено і не наведено як у позовній заяві та і в судовому засіданні, яке саме право або інтереси позивача порушені саме у сфері публічно - правових відносин, в даному випадку суб'єктом владних повноважень - відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 204 КАС України слідує, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

В даному випадку судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції виніс ухвалу із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "02" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Б.С. Моніч

М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" вересня 2017 р.