Справа № 804/989/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 р. Справа № 804/989/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представника позивача представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просив:
- визнати протиправними дії Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації та зобовязати останнього внести зміни до наказу №40-к від 02.09.2016р. «Про звільнення ОСОБА_3М.», якими змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_3 з «Звільнений з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України» на «Звільнений з посади за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України»;
- зобовязати Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_3М, ідентифікаційний код НОМЕР_1, середню заробітну плату в сумі 550,88грн. за затримку виплати заробітної плати при звільнені, виплатити вихідну допомогу в сумі 9089,52грн.
В обґрунтування адміністративного позову зазначалося, що у звязку із неодноразовим порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов трудового договору при оплаті заробітної плати під час щорічних відпусток, позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Разом з тим, в наказі №40-к від 02.09.2016р. «Про звільнення ОСОБА_3М.» та в трудовій книжці внесено відомості, що позивач звільнений відповідно до ст.38 КЗпП України. Таким чином, відповідачем здійснено протиправні дії щодо невірного формулювання підстав звільнення позивача та не виплаті вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно з ст.44 КЗпП України. Крім того, Управлінням агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації порушено вимоги ст.47,116, 117 КЗпП України що полягає у несвоєчасній виплаті сум, належних при звільнені та несвоєчасному виданні трудової книжки. Позивач також зазначив, що внаслідок порушення відповідачем чинного законодавства в частині визначення правильності причин звільнення, не здійснення повного розрахунку при звільненні (не виплата вихідної допомоги), затримки виплати заробітної плати при звільнені, затримки видачі трудової книжки призвели до виникнення у нього моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків.
У судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач предявлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що затримка у виплаті заробітної плати була не звини відповідача, оскільки останній є державною установою, яка фінансується з Державного бюджету через Управління державної казначейської служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області та при надходженні коштів вчасно робив всі виплати заробітної плати. Також, у 2014-2016 роках фінансування Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації здійснено не в повному обсязі. Крім того, відповідач зазначав, що ОСОБА_3 вимагав відпустку в зручний для нього час, ігноруючи графік відпусток, та несвоєчасно подавав заяви про відпустки, чим фактично унеможливлював відповідачу здійснити своєчасні виплати заробітної плати. При цьому, позивач, як матеріально відповідальна особа та державний службовець, не передав справи та матеріальні цінності, які за ним обліковуються згідно інвентаризаційної відомості та не надав в день звільнення декларацію про доходи відповідно до норм чинного законодавства. Щодо порушення строків видачі трудової книжки, то позивач зявився за нею 02.09.2016р. (пятниця) о 17:00год. в той час як робочий день був до 16:45год.
Представник відповідача у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 09.12.2008р. по 02.09.2016р. працював в Управлінні Агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації на посаді головного спеціаліста з інженерно-технічного забезпечення, безпеки праці на автомобільному транспорті.
Відповідно до наказу №60-к від 09.12.2008р. позивачу присвоєно 11 ранг державного службовця 6 категорії.
02 вересня 2016 року позивач звернувся із заявою до в.о. начальника Управління агропромислового розвитку ОСОБА_5, в якій просив звільнити його з посади з 02.09.2016р. за власним бажанням в порядку ч.3 ст.38 КЗпП України без попереднього попередження про звільнення за 14 календарних днів, у звязку із систематичним порушенням строків виплати відпускних.
Також в вищевказаній заяві позивач просив на підставі Указу Президії Верховної Ради УРСР від 04.08.1983р. №9779-Х надати завірені копії наказу про звільнення та наказів про надання відпусток за весь період роботи в управлінні та на підставі ст.49, 110 КЗпП України надати довідку про виплачену заробітну плату за серпень 2016 року та розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку.
Наказом відповідача від 02.09.2016р. №40-к ОСОБА_3 звільнено з посади з 02.09.2016р. за власним бажанням відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України та наказано виплатити останньому компенсацію згідно чинного законодавства за 3 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за робочий період з 02.12.2015р. по 02.09.2016р.
Не погоджуючись з формулюванням причини звільнення, невиплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю згідно ст. 44 КЗпП України, а також в затримці виплаті заробітної плати при звільнені, позивач звернувся до суду.
Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з ч.2 ст.115 КЗпП України у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Частиною 3 статті 115 КЗпП України розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Відповідно до ч.4 ст.115 КЗпП України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж три дні до її початку.
Судом встановлено, що керівництво Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації допустило порушення трудового законодавства, чим порушило трудові права позивача.
Так, протягом 2014 2016 років позивачу були надані наступні щорічні відпустки:
- наказом №12-В від 12.09.2014р. надана частина щорічної відпустки на 19 календарних днів з 15.09.2014р по 03.10.2014 року включно, із виплатою ОСОБА_3 матеріальної допомоги на оздоровлення згідно чинного законодавства. Заробітна плата виплачена 26.09.2014р., прострочення становить 14 днів;
- наказом №3-В від 13.03.2015р. надана частина щорічної відпустки на 10 календарних днів з 16.03.2015р по 25.05.2015 року. Заробітна плата виплачена 30.03.2015р., прострочення становить 17 днів;
- наказом №9-В від 11.09.2015р. надана частина щорічної відпустки на 20 календарних днів з 14.09.2015р по 03.10.2015 року включно. Заробітна плата виплачена 30.09.2015р., прострочення становить 19 днів;
- наказом №14-В від 04.12.2015р. надана частина щорічної відпустки на 5 календарних днів з 14.12.2015р по 18.12.2015 року включно. Заробітна плата виплачена 16.12.2015р., прострочення становить 5 днів;
- наказом №2-В від 20.05.2016р. надана частина щорічної відпустки на 15 календарних днів з 23.05.2016р по 06.06.2016 року включно, із виплатою ОСОБА_3 матеріальної допомоги на оздоровлення згідно чинного законодавства. Заробітна плата виплачена 30.05.2016р., прострочення становить 10 днів;
- наказом №З-В від 14.07.2016р. надана частина щорічної відпустки на 7 календарних днів з 18.07.2016р по 29.07.2016 року включно. Заробітна плата виплачена 28.07.2016р., прострочення становить 13 днів.
Вищевказані обставини підтверджуються документами, що долучені до матеріалів справи, а саме: копіями наказів про надання відпусток та випискою за період з 01.01.2013р. - 04.10.2016р., виданою ПАО «Приватбанк», де у позивача був відкритий рахунок та оформлена пластикова картка для отримання заробітної плати.
Факт порушення відповідачем строків виплати заробітної плати був підтверджений представниками відповідача в судовому засіданні та наданих до суду письмових запереченнях на адміністративний позов.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача що у вказаному порушенні відсутня вина Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації, оскільки останній є державною установою, яка фінансується з Державного бюджету через Управління державної казначейської служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області та при надходженні коштів вчасно робив всі виплати заробітної плати.
Суд зазначає, що трудове законодавство не передбачає такої підстави для невчасної виплати заробітної плати як відсутність грошових коштів у власника та уповноваженого ним органу. Реалізація особою права, пов'язаного з отриманням коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, оскільки державний орган не може посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.
Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_3 вимагав відпустку в зручний для нього час, ігноруючи графік відпусток, та несвоєчасно подавав заяви про відпустки, чим фактично унеможливлював відповідачу здійснити своєчасні виплати заробітної плати, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.79 КЗпП України черговість надання щорічних відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом і погоджуються з профспілковим органом і доводиться до відома всіх співробітників. При складанні графіків ураховуються інтереси підприємства, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.
Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником (керівництвом), який зобовязаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком терміну.
Статтею 80 КЗпП України передбачена можливість та випадки перенесення щорічної відпустки, зокрема, порушення роботодавцем терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки та несвоєчасної виплати власником заробітної плати за час щорічної відпустки.
При цьому, у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом.
Як зазначалося раніше відповідачем неодноразово порушено термін виплати заробітної плати за періоди відпустки 2014-2016 років та не надано жодних документів які би підтверджували незгоду власника щодо наданих відпусток позивачу або письмових зауважень, що останнім несвоєчасно подавалися заяви про надання відпустки, чим унеможливлювало відповідачу своєчасно здійснити виплати заробітної плати.
Навпаки, з долучених до матеріалів справи наказів відповідач погоджував заяви позивача про відпустки, які надавалися, на думку суду, завчасно.
Крім того, позивач звертався до начальника Державної територіальної інспекції праці у Дніпропетровській області з заявою про неправильне формулювання причини звільнення з роботи.
Так, з листа від 26.10.2016р. Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області слідує, що за результатами перевірки Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації складено акт від 26.10.2016р. №487/4.1-3, в якому зафіксовано порушення відповідачем вимог ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки», у звязку із несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати за періоди відпустки 2014-2016 роках.
На підставі вищевказаного акту начальнику Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації ОСОБА_6 винесено припис щодо усунення виявлених порушень та притягнення її до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст.41 КУпАП України, а відносно в.о. начальника управління у період здійснення порушення ОСОБА_5 направлено повідомлення про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення за ст.172 Кримінального кодексу України до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
З огляду на означене, суд приходить до висновку що відповідачем порушено вимоги ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки», у звязку із несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати за періоди відпустки 2014-2016 роках.
Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Як встановлено судом, позивача було звільнено 02.09.2016 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КзПП України.
Враховуючи наявність порушень трудового законодавства при виплаті заробітної плати за періоди відпустки 2014-2016 роках, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_3 на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.
Щодо доводів відповідача, що позивач, як матеріально відповідальна особа та державний службовець, не передав справи та матеріальні цінності, які за ним обліковуються згідно інвентаризаційної відомості та не надав в день звільнення декларацію про доходи відповідно до норм чинного законодавства, суд зазначає, що ці доводи не підлягають оцінці та розгляду в межах справи, так як ані позивачем, ані відповідачем не надано відповідних доказів в належному обсязі, а також факт їх наявності чи відсутності не впливатиме на прийняття судом рішення, оскільки навіть якщо і позивач і здійснив деякі порушення під час звільнення, то це не спростовує факт вчинення порушень відповідачем.
За таких обставин, суд зобовязує Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації внести зміни до наказу №40-к від 02.09.2016р. «Про звільнення ОСОБА_3М.» в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_3 з ч.1 ст.38 КЗпП України на ч.3 ст.38 КзпП України.
Згідно з ст.44 КЗпП України при припиненні внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
На підставі викладеного, враховуючи наявність порушень трудового законодавства з боку відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку в порядку, передбаченому ст.44 КЗпП України.
З наданої Управлінням агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації довідки про середньомісячну заробітну плату головного спеціаліста з інженерно-транспортного забезпечення, безпеки праці та автомобільного транспорту ОСОБА_3, середньомісячна заробітна плата складає 3029,84 грн. а середньоденна заробітна плата 137,72 грн.
З огляду на означене, суд зобовязує Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_3 відповідно до ст.44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку ОСОБА_3 в розмірі 9089,52грн. (3029,84грн. *3).
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З матеріалів справи слідує, що заробітна плата та інші суми належні до виплати позивачу виплачені відповідачем 06.09.2016р., замість 02.09.2016р. (день звільнення з роботи) з простроченням на 4 дня, що відповідачем не заперечується.
З огляду на приписи ст.116 та 117 КЗпП України та враховуючи що середньоденна заробітна плата позивача складає 137,72 грн., суд зобовязує Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати сум, належних при звільнені в розмірі 550,88грн. (137,72грн. * 4).
Так, ч.1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 640,00грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації щодо не звільнення ОСОБА_3 в порядку ч.3 ст.38 КЗпП на підставі заяви від 02.09.2016 року.
Зобов'язати Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації внести зміни до наказу №40-к від 02.09.2016 року "Про звільнення ОСОБА_3М." в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_3 з ч.1 ст.38 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України.
Зобов'язати Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати сум, належних при звільнені в розмірі 550,88 грн.
Зобов'язати Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_3 у відповідності до ст.44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку ОСОБА_3 в розмірі 9089,52 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління агропромислового розвитку Дніпропетровської районної державної адміністрації.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2017 року

Суддя ОСОБА_1