Справа № 805/2572/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2572/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 р. Справа №805/2572/17-а

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С., розглянувши адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» смт.Володимирівка

до Головного управління ДФС у Донецькій області

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у запереченнях на позов та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (скорочено ПАТ «ВАВК») зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 00191721, є платником податку на додану вартість, знаходиться на податковому обліку Волноваської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб’єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну документальну перевірку Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» з питань достовірності віднесення сум податку на додану вартість за липень-серпень 2016 року по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Фаворіт Гранд», ТОВ «Мінералтех» за результатом чого складено акт від 10.05.2017 року №126/05-99-14-06/00191721.

Позивач не погоджуючись із висновками Акту перевірки ПАТ «ВАВК» звернувся до контролюючого органу із запереченнями (вих.№659 від12.05.2017 р.), за результатами розгляду яких відповідно до рішення Головного управління ДФС у Донецькій області (вих.№7885/10/05-99-14-06-16 від 24.05.2017 р.) висновок, викладений в Акті перевірки, був залишений без змін.

Згідно висновків акту, перевіркою встановлено порушення п.п. «а» п.198.1 та абзаців першого і другого п.198.3 ст. 198, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено позивне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за липень 2016 року 421874 грн. та у сумі 1308322 грн. за серпень 2016 року.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що Головним управлінням ДФС у Донецькій області було отримано узагальнені податкові інформації від Маріупольської ДПІ ГУ ДФС у Донецькій області щодо ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Мінералтех» за звітний період декларування ПДВ з питань проведення фінансово-господарських, згідно змісту яких на вказаних підприємствах відсутні трудові та матеріальні ресурси, виробничі бази, складські приміщення, що ставить під сумнів та унеможливлює здійснення ним господарської діяльності.

Зазначено, що до Києво-Святошинського ОДПІ ГУ ДФС у Київський області було надіслано запит про проведення зустрічної звірки ТОВ «Фаворіт гранд», що перебував у господарських відносинах з ПАТ «ВАВК» за серпень 2016 року та на дату підписання акту перевірки відповіді не отримано.

Вказано що в ході проведення перевірки позивачем не було надано документи що свідчать про якість продукції (паспорт якості та/або сертифікат відповідності заводу –виробника). Надані товарно-транспорті накладні мають дефекти у заповненні.

В акті перевірки йдеться про те, що ТОВ «Промстаценерго» та ТОВ «Мінералтех» проходять як сторони у кримінальних провадженнях Севєродонецького міського суду Луганської області як суб’єкти, що шляхом укладання та виконання удаваних правочинів ухилялись від сплати податку на додану вартість та у кримінальних провадженнях Шевченківського районного суду м. Києва як суб’єкти господарювання, що здійснюють фіктивну діяльність, що призводить до ухилення від сплати податків. ТОВ «Фаворит Гранд» проходить як сторона у кримінальних провадженнях Апеляційного суду міста Києва, як суб’єкт формування податкового кредиту та зобов'язань з ПДВ за рахунок фінансово-господарських операцій з однією групою підприємств; реєстрацію податкових накладних в електронному вигляді з однієї ІР-адреси, використання одного інтернет провайдера; невідповідність отриманих та реалізованих в адресу підприємств покупців товарів, робіт (послуг), зміна виду та умовний продаж товарів, безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ підприємства реального сектору економіки.

Відповідачем вказується що проведеною перевіркою не можливо підтвердити реальність документально оформлених операцій ПАТ «ВАВК» з урахуванням дефектності наданих документів, що свідчить про нереальність продажу ідентифікованого товару за відсутності реального придбання цього ж товару у спірному періоді.

Зазначено, що неможливо дослідити на яких умовах, якими особами відбувалось отримання ПАТ «ВАВК» від контрагентів ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Фаворіт Гранд», ТОВ «Мінералтех» товарно-матеріальних цінностей.

Відповідачем робиться висновок, що Публічне акціонерне товариство «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» провело документальне оформлення господарських операцій по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Фаворіт Гранд», ТОВ «Мінералтех» які фактично не здійснювались в межах господарської діяльності підприємства та не мали реального товарного характеру, у зв’язку з чим, наявність у позивача документів, що мають назву «договір», «податкова накладна», «накладна (видаткова)», «товарно-транспортна накладна» не є безумовним підтвердженням реальності поставки товару.

Суд не погоджується з доводами відповідача, викладеними у акті перевірки з огляду на наступне.

Як підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань діяльності позивача пов’язана з виробництвом вогнетривких виробів (23.20 КВЕД).

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь- яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом під час розгляду справи, встановлено, що 01 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промстаценерго» (постачальником) укладено договір поставки №ЮР 171/16 за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити покупцеві товарно-матеріальні цінності за ціною в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами в специфікаціях, накладних, як є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов’язаний прийняти товари та оплатити його не умовах встановлених договором.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду первинні документи: специфікація №1 від 01.07.2016 р.; видаткові накладні №11 від 10.07.2016, №12 від 11.07.2016, №24 від 15.07.2016, №25 від 16.07.2016, №94 від 29.07.2016, №95 від 30.07.2016, №96 від 31.07.2016; журнал реєстрації довіреностей (отримання товару за довіреністю №1140 від 08.07.2016р.); документи щодо транспортування ТМЦ: товарно-транспортні накладні №644 від 10.07.2016, №646 від 11.07.2016, №649 від 15.07.2016, №653 від 16.07.2016, №657 від 29.07.2016, №659 від 30.07.2016, №660 від 31.07.2016; договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №ЮР-40/15 від 31.12.2014 р.; акти виконаних робіт на перевезення вантажу №1007 від 10.07.2016, №1107/1 від 11.07.2016, №1507/2 від 15.07.2016, №1607/2 від 16.07.2016, №2907/2 від 29.07.2016, №3007/2 від 30.07.2016, №3107 від 31.07.2016.

Отриманні ТМЦ використанні позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується документами щодо внутрішнього обліку, а також щодо руху ТМЦ між структурними підрозділами підприємства та використання ними поставлених ТМЦ у виробничому процесі підприємства, а саме: прибутковими ордерами №169 від 10.07.2016, №170 від 11.07.2016, №171 від 15.07.2016, №172 від 16.07.2016, 173 від 29.07.2016, №180 від 30.07.2016, №181 від 31.07.2016; вимогами (відпуск запчастин з матеріального складу в комору РМЦ) №10 від 10.07.2016, №11 від 11.07.2016, №17 від 15.07.2016, №18 від 16.07.2016, №25 від 29.07.2016, №27 від 30.07.2016, №29 від 31.07.2016; актом від 31.07.2016 р. списання отриманих у липні 2016 року деталей пресформ для використання у виробництві вогнетривів.

На підтвердження оплати на користь постачальника грошових коштів за ТМЦ у безготівковій формі на загальну суму 584587,74 грн. позивачем надано платіжні доручення №4382 від 29.07.2016, №4402 від 01.08.2016, №4438 від 02.08.2016, №4463 від 03.08.2016, №4691 від 11.08.2016, №4733 від 15.08.2016, №4770 від 16.08.2016, №6266 від 19.10.2016, №6284 від 19.10.2016, №6321 від 20.10.2016) та внаслідок відступлення ним права вимоги новому кредитору (договір відступлення права вимоги №ЮР-399/16 від 21.10.2016 р.).

На вартість поставленої продукції позивачем від Товариством з обмеженою відповідальністю «Промстаценерго» отримано податкові накладні №11 від 10.07.2016 року, №12 від 11.07.2016 року, №24 від 15.07.2016 року №25 від 16.07.2016 року, №94 від 29.07.2016 року, №95 від 30.07.2016 року, №96 від 31.07.2016 року, суми податку на додану вартість по яким включено ПАТ «ВАВК» до податкового кредиту у липні 2016 року.

01 серпня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінералтех» (постачальником) укладено договір поставки №ЮР 326/16 за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити покупцеві товарно-матеріальні цінності за ціною в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами в специфікаціях, накладних, як є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов’язаний прийняти товари та оплатити його не умовах встановлених договором.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду первинні документи: специфікацію №1 від 01.08.2016 р.; видаткові накладні №34 від 12.08.2016, №45 від 13.08.2016, №41 від 15.08.2016, №49 від 16.08.2016, №50 від 17.08.2016, №61 від 18.08.2016, №62 від 19.08.2016, №60 від 20.08.2016, №72 від 21.08.2016, №73 від 22.08.2016, №74 від 23.08.2016, №93 від 24.08.2016, №94 від 25.08.2016, №95 від 26.08.2016, №96 від 27.08.2016, №119 від 30.08.2016; журнал реєстрації довіреностей (отримання товару за довіреністю №1156 від 10.08.2016р.), документи щодо транспортування ТМЦ: товарно-транспортні накладні №34 від 12.08.2016, №45 від 13.08.2016, №41 від 15.08.2016, №49 від 16.08.2016, №50 від 17.08.2016, №61 від 18.08.2016, №62 від 19.08.2016, №60 від 20.08.2016, №72 від 21.08.2016, №73 від 22.08.2016, №74 від 23.08.2016, №93 від 24.08.2016, №94 від 25.08.2016, №95 від 26.08.2016, №96 від 27.08.2016, №119 від 30.08.2016; договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №ЮР-40/15 від 31.12.2014 р.; акти виконаних робіт на перевезення вантажу №1208 від 12.08.2016, №1308 від 13.08.2016, №1508 від 15.08.2016, №1608 від 16.08.2016, №1708 від 17.08.2016, №1808 від 18.08.2016, №1908 від 19.08.2016, №2008 від 20.08.2016, №2108 від 21.08.2016, №2208 від 22.08.2016, №2308 від 23.08.2016, №2408 від 24.08.2016, №2508 від 25.08.2016, №2608 від 26.08.2016, №2708 від 27.08.2016, №3008 від 30.08.2016.

Отриманні ТМЦ використанні позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується документами щодо внутрішнього обліку, а також щодо руху ТМЦ між структурними підрозділами підприємства та використання ними поставлених ТМЦ у виробничому процесі підприємства, а саме: прибуткові ордери №204 від 12.08.2016, №205 від 13.08.2016, №206 від 15.08.2016, №207 від 16.08.2016, №208 від 17.08.2016, №209 від 18.08.2016, №210 від 19.08.2016, №211 від 20.08.2016, №212 від 21.08.2016, №213 від 22.08.2016, №214 від 23.08.2016, №215 від 24.08.2016, №216 від 25.08.2016, №217 від 26.08.2016, №218 від 27.08.2016, №456 від 30.08.2016; вимоги (внутрішнє переміщення, відпуск запчастин до складів цехів) №16 від 12.08.2016, №17 від 13.08.2016, №19 від 15.08.2016, №20 від 16.08.2016, №22 від 17.08.2016, №23 від 18.08.2016, №25 від

19.08.2016, №27 від 20.08.2016, №28 від 21.08.2016, №30 від 22.08.2016, №31 від 23.08.2016, №36 від 24.08.2016, №38 від 25.08.2016, №40 від 26.08.2016, №42 від 27.08.2016, №53 від 08.2016; акт від 31.08.2016 р. списання отриманих у серпні 2016 року деталей пресформ для використання у виробництві вогнетривів.

На підтвердження оплати на користь постачальника грошових коштів за ТМЦ у безготівковій формі на загальну суму 983785,44 грн. позивачем надано платіжні доручення №4988 від 23.08.2016, №5047 від 25.08.2016, №5073 від 26.08.2016, №5091 від 29.08.2016, №5108 від 31.08.2016, №5164 від 01.09.2016, №5188 від 02.09.2016, №5207 від 05.09.2016, №5226 від 06.09.2016, №5286 від 07.09.2016, №5756 від 28.09.2016, №5872 від 03.10.2016, №5899 від 04.10.2016, №5954 від 05.10.2016, №6008 від 07.10.2016, №6011 від 10.10.2016, №6040 від 11 10 2016 №6114 від 12 102016 №6157 від 13.10.2016, №6220 від 17.10.2016, №6237 від 18.10.2016, №6285 від 19.10.2016, №6322 від 20.10.2016 та договори відступлення права вимоги №ЮР-355/16 від 12.09.2016 р №ЮР-401/16 від 26.10.2016 р, №ЮР-425/1б від 15.11.2016 р, №ЮР-441/16 від 30.11.2016р.

На вартість поставленої продукції позивачем від Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінералтех» отримано податкові накладні №34 від 12.08.2016 року, №45 від 13.08.2016 року, №41 від 15.08.2016 року, №49 від 16.08.2016 року, №50 від 17.08.2016 року, №61 від 18.08.2016 року, №62 від 19.08.2016 року, №60 від 20.08.2016, №72 від 21.08.2016, №73 від 22.08.2016, №74 від 23.08.2016, №93 від 24.08.2016, №94 від 25.08.2016, №95 від 26.08.2016, №96 від 27.08.2016, №119 від 30.08.2016, суми податку на додану вартість по яким включено ПАТ «ВАВК» до податкового кредиту у серпні 2016 року.

01 серпня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворіт гранд» (постачальником) укладено договір поставки №ЮР 323/16 за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити покупцеві товарно-матеріальні цінності за ціною в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами в специфікаціях, накладних, як є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов’язаний прийняти товари та оплатити його не умовах встановлених договором.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду первинні документи: специфікацію №1 від 01.08.2016 р.; видаткові накладні №2 від 04.08.2016, №3 від 05.08.2016, №4 від 06.08.2016, №5 від 08.08.2016, №6 від 09.08.2016, №7 від 10.08.2016, №8 від 11.08.2016; журнал реєстрації довіреностей (отримання товару за довіреністю №1130 від 02.08.2016р.); документи щодо транспортування ТМЦ: товарно-транспортні накладні №2 від 04.08.2016, №3 від 05.08.2016, №4 від 06.08.2016, №5 від 08.08.2016, №6 від 09.08.2016, №7 від 10.08.2016, №8 від 11.08.2016; договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №ЮР-40/15 від 31.12.2014 р.; акти виконаних робіт на перевезення вантажу №0408 від 04.08.2016, №0508 від 05.08.2016, №0608 від 06.08.2016, №0808 від 08.08.2016, №0908 від 09.08.2016, №1008 від 10.08.2016, №1108 від 11.08.2016.

Отриманні ТМЦ використанні позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджується документами щодо внутрішнього обліку, а також щодо руху ТМЦ між структурними підрозділами підприємства та використання ними поставлених ТМЦ у виробничому процесі підприємства, а саме: прибуткові ордери №197 від 04.08.2016, №198 від 05.08.2016, №199 від 06.08.2016, №200 від 08.08.2016, 201 від 09.08.2016, №202 від 10.08.2016, №203 від 11.08.2016; вимоги (відпуск запчастин з матеріального складу в комору РМЦ) №5 від 04.08.2016, №7 від 05.08.2016, №8 від 06.08.2016, №10 від 08.08.2016, №11 від 09.08.2016, №13 від 10.08.2016, №14 від 11.08.2016, акт від 29.08.2016 р. списання отриманих у серпні 2016 року деталей пресформ для використання у виробництві вогнетривів.

На підтвердження оплати на користь постачальника грошових коштів за ТМЦ у безготівковій формі на загальну суму 110000 грн. позивачем надано платіжні доручення: №5654 від 21.09.2016, №5749 від 27.09.2016, №5840 віл 03.10.2016 та договори відступлення права вимоги №ЮР-368/Іб від 28.09.2016 р., №ЮР-374/1б від 04.10.2016 р №ЮР-41 1/16 від 02.11.2016 р., №ЮР-424/1б від 11.11.2016р., №458/16 від 21.12.2016 р.

На вартість поставленої продукції позивачем від Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворіт гранд» отримано податкові накладні №2 від 04.08.2016 року, №3 від 05.08.2016 року, №4 від 06.08.2016 року, №5 від 08.08.2016 року, №6 від 09.08.2016 року, №7 від 10.08.2016 року, №8 від 11.08.2016 року, суми податку на додану вартість по яким включено ПАТ «ВАВК» до податкового кредиту у серпні 2016 року.

Суд дослідивши податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у липні та серпні 2016 року дійшов висновку що оформлені вони згідно з нормами статті 201 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Правовими наслідками укладення правочину є виникнення у сторін такого договору взаємних прав та обов'язків з їх подальшою реалізацією. Оскільки вищезазначені договори були укладені сторонами, скріплені печатками та підписами, сторонами виконані зобов’язання за цими договорами (сплачені кошти, надані послуги), то відповідно такі договори не можуть бути визнані фіктивними. Отже, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо фактичного не здійснення позивачем фінансово - господарських операцій з контрагентами – постачальниками: ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Фаворіт Гранд», ТОВ «Мінералтех», оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними доказами.

Судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами визначеними в акті перевірки договори не є недійсними в силу вказівки на це в законі, відсутні судові рішення про визнання їх недійсними, реальність господарських операцій за цими договорами підтверджується первинними документами наявними в матеріалах справи.

Крім того, під час судового розгляду справи позивачем доведено факт реального виконання господарських операцій із контрагентом та спростовано висновки акту перевірки в цій частині.

Наданні первинні документи, підтверджують товарність господарської операції з придбання позивачем товару, а також виникнення права на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту як і підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами, та обґрунтованість віднесення спірної суми ПДВ до податкового кредиту.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на неналежно оформлені товарно транспортні накладні, з огляду на те, що правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язковості ведення і зберігання товарно-транспортних накладних на перевезення вантажів автомобільним транспортом для підтвердження обставин щодо правомірності віднесення до складу валових витрат вартості придбаних позивачем ТМЦ.

Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», обов'язок щодо наявності товарно-транспортної накладної покладено на перевізника та його водія.

Дефектність товарно-транспортних накладних може свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства, а отже посилання відповідача на відсутність у товарно – транспортних накладних інформації щодо вантажно-розвантажувальних операцій, не приймаються судом до уваги, оскільки це не є підставою для обмеження позивача, як покупця, у праві формувати витрати за умови реальності господарських операцій.

Крім того, Податковий кодекс України не містить норм, відповідно до яких випливало б що відсутність у платника податку документів, що підтверджують транспортування товару (ТТН, подорожних листів, тощо), або наявність таких документів, але складених з порушенням, позбавляє права на нарахування податкового кредиту у складі вартості такого товару.

Навпаки, норми Податкового кодексу містять чіткі, прямі правові норми відповідно до яких підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна (пп. 201.10 ПКУ), яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (пп. 198.3 ПКУ), отже Кодекс не містить норм, які б встановлювали додаткову необхідність підтвердження сум, включених до складу податкового кредиту будь-якими іншими документами, окрім податкової накладної, яка повинна містити обов’язкові реквізити, визначені пп.201.1 Кодексу.

Крім того, судом також не приймається посилання відповідача як на підставу визнання правочину безтоварним та фактично не здійсненним - не надання позивачем до перевірки документів що свідчать про якість продукції (паспорт якості та/або сертифікат відповідності заводу – виробника).

Відповідно до ч.1 ст.268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Частиною 3 цієї статті встановлено, що у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Отримана підприємством продукція відповідає вимогам нормативно-технічної документації обладнання підприємства, що повністю забезпечує дотримання виконання виробничо-технічного процесу під час виготовлення продукції для кінцевих споживачів.

Як пояснив позивач під час розгляду справи та не спростував відповідач, товари, що закуповувались підприємством у зазначених контрагентів, не належать до основних засобів, отже на них не заводяться інвентарні картки із зазначенням заводських номерів та паспортів, такі ТМЦ були використані підприємством для виробничих потреб. Зазначені обставини жодним чином не порушують договірних засад із зазначеним контрагентом.

і т. і.).

Суд не погоджується з доводами відповідача про фіктивність укладених правочинів з огляде на те, що контрагенти позивача ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Промстаценерго» та ТОВ «Мінералтех» фігурують у кримінальних провадженнях, з огляду на те, що податковим органом до суду не надано вироку, який набрав законної сили, щодо посадових осіб позивача та його контрагентів щодо спірних операцій.

Водночас, акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підстав припущень.

Разом з тим, наявність, або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні, не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів, або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так, відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ об’єктом оподаткування з податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього кодексу.

Згідно з п.п.140.5.12 п.140.5 ст.140 Кодексу фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду збільшується на суму доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, відповідно до вимог бухгалтерського обліку, дохід, пов'язаний із наданням послуг, визнається виходячи зі ступеня завершеності операції із надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції із надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення. (п. 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290).

Згідно ст.185 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування, крім іншого, є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

У відповідності до п.186.1 ст. 186 ПКУ місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах «б» і «в» цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Пунктом 187.1 ст.187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб’єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв’язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов’язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту встановлений статтею 198 ПК України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (далі – ПКУ) на дату виникнення податкових зобов’язань платник податку зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПКУ термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПКУ передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Включена позивачем до складу податкового кредиту спірна сума податку на додану вартість на відповідну дату була підтверджена наявними в матеріалах справи податковими накладними.

При цьому, суд зауважує, що позивач не може нести відповідальність за невиконання іншими платниками податків своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками чи іншими платниками податків правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом чи іншими платниками податків податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення контролюючим органом наявності схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника чи третіх осіб для одержання платником податків незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі "Булвес проти Болгарії" зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Отже, притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісним платником податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції і при цьому містять дані, що, зокрема, дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої операції.

Податковий кодекс України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як вже зазначалось судом раніше, доказів ухвалення вироку суду, яким було б встановлено, що контрагенти позивача здійснюють фіктивне підприємництво, відповідачем до суду не надано, тому суд приходить до висновку про безпідставність стверджень відповідача в акті перевірки щодо безтоварності господарських операцій.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку що господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Фаворіт Гранд», ТОВ «Мінералтех» проведені в межах спірного періоду, є фактично не здійсненими.

Зі змісту розрахунку податкового зобов'язання та/або штрафних санкцій вбачається, що відповідачем нараховано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 50% у відповідності до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього кодексу, – тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування – тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Під час розгляду справи, було встановлено, що Волноваською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області протягом 1095 днів (за період 2014-2017 роки) дійсно приймались податкові повідомлення-рішення, проте на момент прийняття спірного рішення по справі були або вже скасовані у судовому порядку, або були неузгодженими внаслідок їх оскарження.

Таким чином, відповідачем безпідставно застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 50% з підстав повторності вчинення ним правопорушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повний текст постанови складено та підписано 02 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.