Справа № 826/11227/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглядаючи у відкритому судовому засіданні подання

за позовом

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

До

Товариства з обмеженою відповідальністю «Східенергоприлад»

про

підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

На підставі ч.7 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 11.09.2017 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 07.09.2017 року о 15:50 год. надійшло подання Головного управління ДФС у м. Києві (далі - заявник) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східенергоприлад» (далі - відповідач) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою суду від 08.09.2017 відрито провадження за поданням контролюючого органу та призначено судове засіданні на 11.09.2017.

Під час розгляду справи представник заявника підтримав подання та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник платника податків не визнав подання та просив закрити провадження у справі у зв’язку з наявністю спору про право.

Підставою для прийняття заявником рішення про арешт стали відмова платника податків від проведення документальної позапланової перевірки (далі - перевірка) та не допуск посадових осіб заявника до проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Так, відповідно до п. 94.1, пп. 94.2.3 п. 94.2, п.п. 94.3-94.6, 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України), адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п. 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на

Арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.02.2011 року №149/11/13-11 зазначено, що перевірка обґрунтованості накладення адміністративного арешту передбачає встановлення судом наявності підстав для застосування адміністративного арешту, передбачених п. 94.2 ст. 94 ПК України. Предметом перевірки є відповідність рішення керівника податкового органу (його заступника) про накладення адміністративного арешту на майно платника податків умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено.

Як з’ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, наказом заявника від 01.09.2017 року № 8546 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Східенергоприлад» (далі - наказ №8546) призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Сіател Компані», ТОВ «Оферт Груп», тощо.

05.09.2017 року заявником оформлено направлення на перевірку №923.

Направлення на перевірку пред’явлено директору відповідача

06.09.2017 представником платника податків відмовлено у допуску до проведення перевірки у зв’язку з відсутністю підстав для її проведення, про що контролюючим органом та платником податків складено та підписано двосторонній акт №851.

Суд зауважує, що наявність спору про право може підтверджуватися не лише зверненням із відповідним адміністративним позовом та відкриттям провадження у справі, а заперечення платника податків щодо законності проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, також свідчать про наявність спору про право та відсутність беззаперечної правомірності дій податкового органу, внаслідок чого відсутні підстави для розгляду зазначеного спору в порядку, передбаченому ст.183-3 КАС України.

Зокрема, як зазначено у п. 9 листа Вищого адміністративного суду України від 02.02.2011 року №149/11/13-11, спір про право в контексті ст. 183-3 КАС України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у ст. 183-3 КАС України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. Наприклад, платником податків оскаржено до суду рішення про застосування адміністративного арешту (п. 94.11 ст. 94 ПК України); оскаржено податкове повідомлення-рішення, яке покладено в основу податкового боргу, що стягується шляхом внесення подання, тощо. При цьому незгода платника податків із рішеннями податкових органів щодо застосування спеціальних заходів, згаданих у ст. 183-3 КАС України, може підтверджуватися не лише зверненням із відповідним адміністративним позовом. Суд може встановити наявність спору також із змісту заперечень платника податків, стосовно якого внесено подання. Зокрема, платник податків може заперечувати розмір податкового боргу, що стягується, або факт узгодження податкових зобов'язань, з яких виник податковий борг; склад майна, щодо якого застосовується адміністративний арешт; заперечувати наявність податкового боргу, у зв'язку з яким накладено адміністративний арешт, або законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, тощо.

Наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлена також і після відкриття провадження у справі за відповідним поданням. У такому разі судам необхідно закривати провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу. При цьому судам слід мати на увазі, що закриття провадження у справі за поданням податкового органу не позбавляє заявника права звернутися до суду з відповідною вимогою у загальному порядку позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку, платник податків, вважаючи незаконним призначення документальної позапланової виїзної перевірки, оскаржив наказ в судовому порядку.

При цьому, нормами процесуального закону не передбачено наслідків встановлення судом існування спору про право після відкриття провадження у справі за поданням контролюючого органу.

Однак, суд ще раз зауважує, що Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 22.04.2011 року №571/11/13-11 зазначив, що в такому разі необхідно закривати провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу.

З урахуванням викладеного, суд встановив, що наявні у справі докази свідчать про наявність спору про право, предметом якого є правомірність призначення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, а тому суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись ст.ст. 128, 157, 160, 165, 183-3 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя П.О. Григорович