Справа № 194/632/17
Суддя: Соколова Ю. І.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 194/632/17
Провадження № 2-а/194/22/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Соколової Ю.І., при секретарі Клімової Д.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому зазначає, що він перебуває на обліку в Павлоградському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв'язку з досягненням пенсійного віку 13 січня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, як встановлено в ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідач листом від 18 січня 2017 року відмовив йому у призначенні пенсії за віком.

Зазначає, що він вважає, що пенсія призначена за віком на пільгових умовах на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» і пенсія за віком на загальних підставах у звязку з досягненням віку непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», це різні види пенсії, та за призначенням пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше. Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому з 13 січня 2017 року пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, та зобовязати відповідача призначити йому пенсію за віком з 13 січня 2017 року відповідно до ст. 26 з урахуванням ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, провести перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Представник відповідача 01 серпня 2017 року надала суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, та зазначила, що позивач знаходиться на обліку в управлінні з 18 вересня 1990 року та отримує пенсію за віком, яка призначена на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та яка після набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» 01 січня 2004 року неодноразово перераховувалась за його нормами протягом 2004-2017 року. Зазначає, що позивачу було правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на загальних підставах з 13 січня 2017 року відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 зазначеного закону, так як з 18 вересня 1990 року йому вже призначена пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку. Вказує на те, що пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах є тотожними, та є одним видом пенсії, посилаючись на постанови Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року № 21-57а14 та № 21-70а14, від 02 червня 2015 року № 21-487а15, від 13 липня 2016 року № 21-440а14. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до Розділу ІІ Трудові пенсії Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудові пенсії поділяються на: - пенсія за віком; - пенсії по інвалідності; - пенсії в разі втрати годувальника; - пенсії за вислугу років. Пенсія за віком врегульована статтями 12-22 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п. 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до п. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року N 3668-VI до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» внесено зміни (уточнення порядку переведення на інший вид пенсії) (редакція чинна на час спірних правовідносин), а саме: переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 22 грудня 2015 року по справі № 2а/199/138/14, постанову Верховного Суду України від 29 листопада 2016 року по справі № 133/476-15а та постанову Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2016 року по справі № К/800/23215/15 вважає безпідставним, оскільки у зазначених постановах питання вирішувалось щодо переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, які не є тотожними відповідно до Розділу ІІ Закону України Про пенсійне забезпечення (є різними видами пенсії). В задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Позивач та його представник надали суду письмові заяви, згідно яких позов підтримали в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також розглядати справу за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності.

У звязку з вищевикладеним, згідно ст.ст.41, 122 ч.4 КАС України, суд розглядає справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суддя, оцінивши повідомленні позивачем та відповідачем обставини, вважає їх достатніми для прийняття рішення з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, ограни державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком, призначену йому з 18 вересня 1990 року на пільгових умовах згідно Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», яка йому перераховувалася з набранням чинності 1 січня 2004 року Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та в подальшому неодноразово перераховувалася протягом 2004 - 2017 років відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1

Таким чином, позивачем реалізовано право на призначення пенсії за віком.

Стаття 43 Закону України від 9 липня 2003 року №1058 «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" чітко роз'яснює перерахунок пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, а саме, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, який здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

13 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 зазначеного закону.

Рішенням комісії при Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій № 29 від 13 січня 2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до його заяви від 13 січня 2017 року.

Відповідно до статті 2 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», яка діяла на час призначення позивачу пенсії у 1990 році, передбачалося види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком (по старості); по інвалідності; у звязку з втратою годувальника; за вислугу років.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено такі види пенсій: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до розділу II (трудові пенсії) Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» визначено кола осіб, які мають право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, чинним на час призначення позивачу у 1990 році пенсії законодавством було визначено коло працівників, яким призначається пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 14 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», в якій також як і в статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачалося право чоловіків на пенсію за віком після досягнення 60 років.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пільгову пенсію.

З аналізу норм ст.ст. 9, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» випливає, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР».

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

У справі, що розглядається, у позивача відсутні підстави та він не виявив бажання перейти з одного виду пенсії на інший, оскільки він претендує на пенсію в межах одного виду - пенсію за віком, а отже і відсутні підстави здійснювати призначення вже раніше призначеної пенсії та всі пов'язані з призначенням пенсії нарахування.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що призначена йому з 18 вересня 1990 року на пільгових умовах у відповідності до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - є безпідставними.

Помилковими також є твердження позивача про те, що пенсія зі зниженням віку Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена, оскільки право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається підп.3 п. 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Положенням Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», відповідно до якого позивачу призначалася пенсія, і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Тобто, на підставі вищевикладеного можливо зробити висновок, що відсутні законодавчо визначені підстави вдруге призначити позивачу пенсію за віком.

Оскільки позивач по справі скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому неодноразово з 2004 року до 2017 року перераховувалася у визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача, суд вважає, що відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 за його заявою від 13 січня 2017 року пенсії за віком у відповідності до ст. 26 з урахуванням ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 травня 2017 року по справі № К/800/15457/17 (2а/185/114/17).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому з 13 січня 2017 року пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, та зобовязання відповідача призначити йому пенсію за віком з 13 січня 2017 року відповідно до ст. 26 з урахуванням ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, провести перерахунок та виплату різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією - задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Крім того, суд критично відноситься до посилання позивача, зокрема, на постанову Верховного Суду України від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а, оскільки Верховний Суд України розглянув справу за іншими відносинами. Так, предметом перегляду Верховним Судом України виступали правовідносини, в яких особі призначена пенсія за вислугою років, а за призначенням пенсії за віком за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» така особа звернулась вперше, тобто особі було призначено інший вид пенсії за іншим законом.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 19, 24 Конституції України, ст.ст. 71, 94, 159, 160-163 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинення дій - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Ю.І. Соколова