Справа № 810/660/17
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/660/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д. Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участі секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про зміну дати звільнення та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області про зобов'язання ГУ НП в Київській області змінити дату звільнення ОСОБА_2 з 15.06.2016 на 08.02.2017, тобто на фактичний день ознайомлення позивача з наказом про звільнення та видачею трудової книжки шляхом внесення до трудової книжки відповідного запису; стягнення з ГУ НП в Київській області середній розмір грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15.06.2016 з розрахунку: (а) посадовий оклад за спеціальним званням та стаж; (б) премія (з розрахунку середнього розміру премії, яку отримував керівник Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ НП); (в) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у розмірах, які отримував керівник Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ НП); (г) одноразові додаткові види грошового забезпечення (у розмірах, які нараховувались керівнику Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ НП).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції від 24.04.2017 та ухвалити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судове засідання - 18.09.2017 з'явився представник відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1994 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУ НП в Київській області № 1 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Таращанського відділення поліції Рокитнянського відділу поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області № 305 о/с від 15.06.2016 ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції у запас з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Копію наказу про звільнення позивач отримав 08.02.2017. У цей же день позивач отримав трудову книжку та військовий квиток, що підтверджується розпискою, складеною позивачем власноручно (а.с. 41).

Отже, трудову книжку та витяг з наказу про звільнення позивачу було вручено через 237 днів після видачі наказу про звільнення № 305 о/с від 15.06.2016.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки» № 301 від 27.04.1993, трудові книжки зберігаються на підприємствах як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Пунктом 4 цієї ж постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Порядок заповнення трудових книжок, вкладишів до них, видачі трудової книжки у разі звільнення, чи дубліката трудової книжки, умови зберігання та обліку трудових книжок встановлені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58).

На виконання статті 47 Кодексу законів про працю України, розділом 4 Інструкції № 58 врегульований порядок видачі трудової книжки у разі звільнення.

За змістом пунктів 4.1-4.2. Інструкції № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У травні 2016 року відносно позивача ініційоване службове розслідування, за наслідком якого ГУ НП в Київській області прийнято наказ № 518 від 16.05.2016 «Про притягнення до відповідальності працівників Миронівського відділу ГУ НП», пунктом 1 якого до позивача вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Реалізовуючи вказане дисциплінарне стягнення, ГУ НП в Київській області прийнято наказ № 305 о/с від 15.06.2016, яким позивача звільнено зі служби в поліції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2016 у справі № 810/2073/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Колегією суддів встановлено, що поштових повідомлень із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки у день звільнення відповідач на адресу позивача не надсилав.

Повідомлення про звільнення з пропозицією прибути до управління кадрового забезпечення ГУ НП в Київській області було сформовано відповідачем 01.07.2016, тобто із затримкою у 14 днів.

Однак, лист ГУ ПН в Київській області № 2264/109/12/01-16 від 01.07.2016 з вказаним повідомленням був направлений відповідачем за адресою: АДРЕСА_1, за якою позивач не зареєстрований та не проживає (а.с. 33).

29.12.2016 позивач звернувся до ГУ НП в Київській області з вимогою надати копію витягу з наказу про звільнення, видати трудову книжку та провести відповідний розрахунок (а.с. 34).

26.01.2017 позивач повторно звернувся до ГУ ПН в Київській області з вимогою надати копію витягу з наказу про звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок (а.с. 35).

У відповідь на повторну заяву позивача, листом № Д-10 від 27.01.2017 ГУ НП в Київській області повідомило, що для отримання трудової книжки та витягу з наказу про звільнення зі служби в Національній поліції позивачеві необхідно звернутись до Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (а.с. 36).

Згідно пояснень позивача 04.02.2017 він прибув до Таращанського відділення поліції Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області, однак з наказом про звільнення його не ознайомили, трудову книжку не видали, посилаючись на відсутність таких документів у відділенні.

04.02.2017 позивач втретє звернувся до ГУ НП в Київській області з вимогою надати копію витягу з наказу про звільнення, видати трудову книжку та провести відповідний розрахунок (а.с. 66).

Лише 08.02.2017 позивача ознайомлено з витягом з наказу про звільнення та видано трудову книжку, що підтверджується розпискою від 08.02.2017 (а.с. 41).

Представник апелянта у судовому засідання - 18.09.2017, проти зазначених обставин не заперечувала та підтвердила, що лист № 2264/109/12/01-16 від 01.07.2016 відповідним повідомленням помилково був направлений відповідачем за адресою: АДРЕСА_1, за якою позивач не зареєстрований та не проживає.

У зв'язку з відсутністю позивача на службі у день звільнення та об'єктивною неможливістю у зв'язку з цим вручення йому копії витягу з наказу про звільнення та трудової книжки, у відповідача виник обов'язок у цей же день (тобто 16.06.2016) надіслати позивачеві повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Аналіз положень статті 47 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями пунктів 4.1-4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, свідчить, що саме з фактом направлення такого повідомлення власник або уповноважений орган вважається таким, що видав працівникові належно оформлену трудову книжку, у строки, передбаченні статтею 116 Кодексу законів про працю України.

Оскільки таке повідомлення позивачеві у спосіб та строки, передбачені чинним законодавством, не направлялось, а матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили, що трудову книжку у зв'язку з звільненням позивач отримав в іншу дату, а ніж вказано у розписці від 08.02.2017, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання апелянта у судовому засіданні на те, що позивач умисно не отримував трудову книжку колегія суддів вважає безпідставними, так як обставини, які б давали підстави стверджувати, що позивач ухилявся від отримання трудової книжки, змінював адресу проживання матеріалами справи не підтверджується. Також відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували наявність дійсних істотних перешкод, що унеможливлювали виконання відповідачем обов'язку в частині належного повідомлення позивача про необхідність отримання трудової книжки.

Посилання апелянта на ту обставину, що ним неодноразово здійснювались телефонні дзвінки на номер телефону позивача з пропозицією з'явитись до відповідного структурного підрозділу з метою отримання трудової книжки колегія суддів не бере до уваги, оскільки жодних доказів, що підтверджують дану обставину суду не надано, в тому числі не повідомлено прізвищ осіб, які вчиняли такі дії, та не надано відповідних роздруківок телефонних дзвінків, що у свою чергу унеможливлює перевірку судом таких тверджень.

Отже, днем звільнення позивача є 15.06.2016, днем коли позивачеві було видано трудову книжку та ознайомлено з наказом про звільнення є 08.02.2017. Отже період, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 16.06.2016 по 07.02.2017, тривалістю 237 днів.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно з пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Календарними місяцями, що передують звільненню позивача є квітень та травень 2016 року.

Згідно з довідкою ГУ НП в Київській області № 149 від 03.03.2017, за квітень 2016 року позивачеві нараховане грошове забезпечення у розмірі 7 637,00 грн, за травень 2016 року - у розмірі 7 420,00 грн. Нарахування грошового забезпечення у квітні 2016 року було здійснено за 30 днів, у травні - за 31 день.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 246,83 грн. ((7637+7420)/61)

Враховуючи, що відповідач затримав видачу позивачу трудову книжку на 237 днів, середній заробіток за час затримки, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 58498,71 грн. (246,83 х 237).

Відповідно до абзаців 6 та 7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Оскільки відповідачем не спростовано своєї вини у затримці у видачі трудової книжки позивачу, вимоги позивача про зміну дати звільнення на день видачі трудової книжки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 25.09.2017.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.

< Порушення строків >