Справа № 826/22243/15
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061», звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просили визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 21 травня 2015 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року та прийняти нову, якою у позовні вимоги - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги - задовольнити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» зареєстроване з 15 травня 1995 року та перебуває на обліку у відповідача, як платник податків. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: 49.41. Вантажний автомобільний транспорт.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено планову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 08 травня 2015 ркоу №267/1-26-50-22-08/05440979, яким встановлено порушення Публічним акціонерним товариством «Київське автотранспортне підприємство 13061» приписів Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток, а саме: пп. 138.10.4 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України.

На підставі Акта перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 травня 2015 року №, яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 192 734 грн., у тому числі 154 187 грн. - основний платіж, 38 547 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки від 08 травня 2015 року №267/1-26-50-22-08/05440979 є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 21 травня 2015 року № правомірним.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодекс України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Київське автотранспортне підприємство 13061» (ліцензіат) та ILOGICS INVESTENT COMPANY LTD (ліцензіар) укладено ліцензійну угоду програмного забезпечення від 01 січня 2012 року №15/2-А-0411, відповідно до положень якої дана угода не є договором купівлі-продажу програмного забезпечення чи послуг, а лише дає ліцензіату обмежені права на використання програмного забезпечення та пов'язаних з ними матеріалів, які описані нижче, і накладає на ліцензіата певні зобов'язання щодо захисту програмного забезпечення та пов'язаних з ними матеріалів від несанкціонованого використання, відтворення, розповсюдження або публікації.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів у процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії ліцензійної угоди програмного забезпечення від 01 січня 2012 року, акта виконаних робіт.

Актом перевірки від 08 травня 2015 року №267/1-26-50-22-08/05440979 встановлено порушення позивачем приписів податкового законодавства з огляду на те, що отримані послуги на підставі ліцензійної угоди програмного забезпечення від 01 січня 2012 року №15/2-А-0411 укладеної з ILOGICS INVESTENT COMPANY LTD не пов'язані із веденням господарської діяльності Публічним акціонерним товариством «Київське автотранспортне підприємство 13061», оскільки перевіркою не встановлено взаємозв'язку витрат понесених у зв'язку з підписанням акта від 30 вересня 2013 року №б/н на суму 75 000,00 євро, що складає 811 509,30 грн. з господарською діяльністю позивача та не встановлено права власності компанії ILOGICS INVESTENT COMPANY LTD на права, які надаються за ліцензійною угодою від 01 січня 2012 року №15/2-А-0411.

Відповідно до пп. 140.1.2 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України, до складу витрат не включаються нарахування роялті у звітному періоді на користь особам, яким нараховується плата за такі послуги, не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) такої плати за послуги за виключенням випадків, коли бенефіціар (фактичний власник) надав право отримувати таку винагороду іншим особам.

Відповідно до п. 4 Ліцензійної угоди програмного забезпечення від 01 січня 2012 року №15/2-А-0411 програмне забезпечення та пов'язані з ним матеріали належать ліцензіару та захищені законом про авторське право і застосованими міжнародними договорами та/або конвенціями.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що статус бенефіціарного власника роялті та об'єкт права інтелектуальної власності (програмне забезпечення) належить ILOGICS INVESTENT COMPANY LTD.

Отже, дохід іноземного ліцензіара у вигляді роялті, одержаних від Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» належить такому нерезиденту - ILOGICS INVESTENT COMPANY LTD, оскільки останній одержав їх, як власник об'єкта права інтелектуальної власності на підставі договору.

Проте, суд першої інстанції зазначає, що у акті виконаних робіт від 30 вересня 2013 року відсутня конкретизація виконаних робіт на суму 75 000 євро, а тому позивачем не доведено, що послуги отримані від ILOGICS INVESTENT COMPANY LTD пов'язані із веденням господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» і використовуються у діяльності останнього.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що основним видом діяльності позивача за КВЕД є: 49.41. Вантажний автомобільний транспорт.

Предметом Ліцензійної угоди програмного забезпечення від 01 січня 2012 року №15/2-А-0411 є програма управління автопарком «DR».

У матеріалах справи наявна копія Звіту про незалежну оцінку вартості права користування програмним забезпеченням від 25 квітня 2013 року. Об'єкт оцінки - право користування програмним забезпеченням - програмою управління автопарком «DR», що належить Публічному акціонерному товариству «Київське автотранспортне підприємство 13061». У підрозділі 3.2. розділу 3 Звіту про незалежну оцінку зазначено, що система призначена для автоматизації управління транспортом у великих автотранспортних і виробничих підприємствах або в транспортно-експедиторських компаніях.

Власне, Звіт про незалежну оцінку від 25 квітня 2013 року складався з метою встановлення розрахунку вартості права користування програмним забезпеченням - програмою управління автопарком «DR», у господарській діяльності Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061».

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Отже, дослідження доказів, які містяться у матеріалах справи у їх сукупності,дає підстави для висновку про те, що послуги отримані від ILOGICS INVESTENT COMPANY LTD пов'язані із веденням господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» і використовуються у діяльності останнього.

Згідно ч. 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 21 травня 2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

З'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 21 травня 2015 року №.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України у порядку, передбаченому ст.. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст виготовлено 27.09.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Безименна Н.В.