Справа № 569/12714/17
Суддя: Першко О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в складі судді Першко О.О.

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвному спpаву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Саможика С.М. про визнання дій незаконними, скасування постанови серії БР №859506 від 02 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сапожника С.М. (надалі - відповідач), в якому просить визнати дії відповідача щодо складання постанови серії БР №859506 від 02 серпня 2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн. незаконними та скасувати постанову серії БР №859506 від 02 серпня 2017 року винесену відповідачем про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн.

Позовну заяву мотивує тим, що дії відповідача при винесенні оскаржуваної постанови є протиправними, а притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП незаконне та необґрунтоване. 02 серпня 2017 року він спільно з своїми друзями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 приїхали автомобілем марки «Тойота Камрі» з державним номерним знаком НОМЕР_1 на вул. П.Орлика в м. Києві до приміщення Вищого спеціалізованого суду України. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_6 Після завершення засідання суду він з ОСОБА_5 зафіксували факт зникнення вказаного автомобіля з місця його стоянки. Коли вони підійшли до місця, де залишали автомобіль, то помітили автомобіль патрульної служби та двох інспекторів, які пояснили, що автомобіль евакуйовано. На запитання як забрати автомобіль у зв'язку з тим, що їм потрібно їхати у м. Рівне останні запитали, хто був за кермом. Вони пояснили, що за кермом був ОСОБА_6, однак зараз він відсутній. На що працівники патрульної поліції пояснили, що для того щоб забрати автомобіль вони мусять скласти постанову на будь-яку особу та попросили пред'явити документи на автомобіль. Після того, як він пред'явив документи на автомобіль на нього було складено оскаржувану постанову. Отже, висновок про те, що ним скоєно адміністративне правопорушення є незаконним, неправомірним, та недоведеним належними доказами. Також, на його прохання ознайомити з матеріалами справи та доказами, якими обґрунтовується його винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення йому було відмовлено та не була надана можливість підготувати та долучити до матеріалів справи пояснення. Окрім того, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не були вирішенні клопотання, досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями інспектор грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Окрім того, що вказано в позовній заяві додав, що є інвалідом ІІІ групи і тому може паркуватися в зоні дії знаку «Зупинка заборонена». Також, на місці, де стояв автомобіль, немає ні пішохідного переходу, ні перехрестя, там пряма вулиця, і є більше 10 м для проходу пішоходів.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Свідок ОСОБА_6, який являється товаришем позивача, в судовому засіданні показав, що 02 серпня 2017 року позивач попросив відвезти його та ОСОБА_5 до м. Києва, так як позивач має проблеми зі здоров'ям і тому не може перебувати за кермом на великій відстані. Приїхавши до м. Києва, він зупинив автомобіль на вулиці П. Орлика, а саме на майданчику, де стоїть пам'ятник П. Орлику, там же по обом бокам стояли інші припарковані автомобілі. Їх автомобіль нікому не заважав, для пішоходів було достатньо місця для проходу. Почекавши деякий час товаришів, він віддав позивачу ключі, а сам пішов до метра. Через певний проміжок часу йому передзвонив позивач там повідомив, що автомобіль викрали, а згодом повідомив, що автомобіль евакуйований працівниками поліції, і попросив, щоб він підтвердив, що саме він був за кермом автомобіля, однак працівники поліції з ним розмовляти відмовилися.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 26 вересня 2017 року представник відповідача Поліщук П.П. надіслав заперечення на позовну заяву, в яких просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заперечення обґрунтовував тим, що відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім'я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив позивач, а саме вимоги пунктів 15.9. г), 15.9. ґ) та 15.10. а) ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, пояснив позивачеві його права та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив позивача про прийняте по справі рішення, а саме накладення штрафу на позивача в розмірі 510 грн. та виніс в присутності позивача оскаржувану постанову. Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Твердження позивача про те, що нібито він не керував зазначеним в постанові транспортним засобом не відповідає дійсності, так як після виявлення позивачем відсутності свого автомобіля, який було тимчасово затримано та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за порушення зазначених пунктів ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, останній повідомив відповідача, що він є водієм даного транспортного засобу. Тому відповідачем і було прийнято рішення здійснити розгляд даної справи на місці вчинення правопорушення. Дані факти підтверджуються копією акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та рапортом відповідача. Також позивач отримав належний йому примірник акта під час розгляду відповідачем справи стосовно нього, а також йому були надані для ознайомлення наявні у справі докази, а саме пояснення свідків, які додані до акта та фотофіксація порушення, про це позивачем в акті було здійснено відповідний підпис.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 02 серпня 2017 року інспектором роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Сапожником С.М. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №859506 відносно ОСОБА_1

Як зазначено у оскаржуваній постанові, 02 серпня 2017 року в м. Київ на вул. Липська, 19/7 ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку на перехресті, на пішохідному переході та на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше двох метрів, чим порушив п. 15.9. г), 15.9. ґ) та 15.10. а) ПДР України.

Згідно постанови, інспектор, враховуючи, що водій автомобіля скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, постановив застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно п. 15.9 г) та ґ) ПДР України зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно п. 15.10 а) ПДР України стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

За змістом ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть собою за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З фотографії з місця вчинення правопорушення, наданої відповідачем та фотографій того ж самого місця, наданих позивачем, при їх співставленні, чітко і однозначно вбачається, що транспортний засіб «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, зупинений на пішохідному переході та перехресті вулиць П. Орлика та Липської в м. Києві біля пам'ятника П. Орлику, при цьому на тротуарі розміщена частина даного транспортного засобу, яка створює перешкоди для руху пішоходів.

Згідно рапорту Інспектора роти №6 батальйону №1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сапожника С.М. 02 серпня 2017 року під час перебування на ОГП в Печерському районі м. Києва в складі екіпажу був помічений транспортний засіб «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, котрий був припаркований за адресою: М. Київ, вул. Липська, 19/7 з суттєвою перешкодою, а саме на перехресті та на пішохідному переході, де для руху пішоходів залишилось менше 2 м. Інспектори патрульної поліції відібрали 2 пояснення у громадян про створення суттєвої перешкоди для них, евакуювали транспортний засіб «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1. Після деякого часу до інспекторів патрульної поліції звернувся водій даного транспортного засобу ОСОБА_1, який мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, та посвідчення водія. На водія ОСОБА_1 було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БР №859506. Зі змістом постанови, змістом ст. 63 Конституції України, положеннями КУпАП водія було ознайомлено, від надання пояснень та доказів водій відмовився, копію постанови вручено після підпису.

З акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 02 серпня 2017 року, до якого були додані два пояснення, вбачається, що Інспектор УПП в м. Києві лейтенант Немченко О.А. у присутності свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1. Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв'язку зі здійсненням стоянки на перехресті та створенням суттєвої перешкоди для інших транспортних засобів. З пояснень ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які додані до акта слідує, що 02 серпня 2017 року вони стали свідками того, що автомобіль «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, був припаркований на перехресті вул. П. Орлика та вул. Липської 19/7, чим суттєво заважав їм безпечно проїхати дане перехрестя.

На акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 02 серпня 2017 року міститься підпис ОСОБА_1 про те, що копію він отримав, відтак його посилання на те, що йому було відмовлено в ознайомленні з матеріалами справи та доказами, якими обґрунтовується його винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення на увагу не заслуговують.

Відповідно до ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд не бере до уваги пояснення позивача та показання свідка, товариша позивача, ОСОБА_6 про те, що транспортним засобом керував ОСОБА_6 і саме він припаркував транспортний засіб позивача на вул. Липська, 19/7 в м. Києві, так як вони направлені на уникнення відповідальності позивача за вчинене адміністративне правопорушення, такі показання об'єктивно іншими доказами не підтверджені та спростовуються доказами поданими зі сторони відповідача, які у сукупності узгоджуються між собою. Крім того, як слідує з пояснень позивача, він добровільно надав документи на транспортний засіб та посвідчення водія з метою повернення автомобіля, при цьому достеменно знаючи, що на нього буде складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тим самим фактично погодившись на такі дії зі сторони відповідача.

Доводи позивача проте, що навіть якщо б він і керував транспортним засобом, то він мав право здійснити зупинку та стоянку у вказаному місці, оскільки є інвалідом на увагу не заслуговують, так як відповідно до ПДР України користуватися деякими перевагами перед іншими водіями, зокрема і щодо здійснення зупинок та стоянок, мають ті інваліди на мотоколясках і автомобілях яких установлено розпізнавальний знак " Інвалід" відповідно до вимог цих Правил. Як слідує з фотографії з місця вчинення правопорушення, наданої відповідачем до заперечень на позовну заяву, такий розпізнавальний знак, а це відповідно до п. 30.3. ґ) ПДР України є квадрат жовтого кольору із стороною 150 мм і чорним зображенням символу таблички 7.17, розміщений спереду і ззаду на механічних транспортних засобах, якими керують водії-інваліди, спереду транспортного засобу позивача відсутній, відтак користуватися будь-якими перевагами перед іншими водіями він права на момент вчинення правопорушення не мав.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП відповідачем було з'ясовано, що позивачем було скоєно адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП. Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладено в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Частина друга ст.258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до Національної поліції. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в т.ч. частина перша, друга і третя ст.122 КУпАП). Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо встановленого порушення.

Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції, який відповідно до вимог ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч.3 ст.122 КУпАП.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч.3 ст.122 КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції статті 122 ч.3 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням норм чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.11, 17, 18, 71, 94, 160-163, 171-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Саможика С.М. про визнання дій незаконними, скасування постанови серії БР №859506 від 02 серпня 2017 року відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2017 року.

Суддя О.О. Першко