Справа № 813/2573/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року № 876/8623/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року про залишення без руху позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вища рада правосуддя, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Апеляційного суду Львівської області, яким просила: визнати протиправними дії заступника голови суду ОСОБА_2 при скеруванні листа від 12.06.2017 року № Г-115/2017, а саме порушення вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»; зобовязати голову суду ОСОБА_3 організувати оформлення та скерування в уповноважений підрозділ Національної поліції України відповідних документів (форма 6 довідка про наслідки розгляду кримінальної справи), в порядку, передбаченому «Інструкцією про єдиний облік злочинів, кримінальних справ, осіб, які вчинили злочини» від 26.02.2002 року № 20/84/293/126/18/5, за результатом розгляду Апеляційним судом Львівської області кримінальної справи про її обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ст. 246 Кримінального кодексу України, яка надійшла до суду 16.04.2014 року та розглянута 09.02.2015 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвала мотивована тим, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони. При цьому, звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку і розмірі. Позивач до клопотання про звільнення сплати судового збору не подала жодних підтверджуючих документів. А факт отримання ОСОБА_1 пенсії, на думку суду, сам по собі не свідчить про її важке майнове становище, а тому позивач повинна надати відомості про суми нарахованих/виплачених їй доходів за відповідний період згідно з даними Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України, які б підтверджували, що її майновий стан не дозволяє сплатити судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір». Тому суддя дійшов висновку, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні. Також суд вказав, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з даним позовом позивачу необхідно сплатити судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру в загальному розмірі 1280,00 грн. Позивачу було надано строк для усунення зазначеного недоліку позовної заяви до 02.08.2017 року.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила позивач, вважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить ухвалу скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про необґрунтованість її клопотання про звільнення від сплати судового збору є помилковим, оскільки на підтвердження її тяжкого матеріального становища вона надала належні докази, а саме пенсійне посвідчення і довідку органу Пенсійного фонду України про отримані суми пенсії, чим з врахуванням її віку підтверджується, що вона отримує виключно пенсійні виплати у невеликих розмірах, в звязку з чим немає змоги сплатити судовий збір за подання позовної заяви у розмірі, встановленому законом. Також позивач посилається на практику Європейського суду з прав людини у справі «Креус проти ОСОБА_3» та Рекомендацій Комітету ОСОБА_4 Європи від 14.05.1981 року № R (81)7 щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя, в яких вказано, що сплата судового збору не може обмежувати право особи на доступ до правосуддя.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Частиною 3 ст. 106 цього Кодексу передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 87 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

А відповідно до ч. 1 ст. 88 цього Кодексу суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічна норма передбачена ст. 8 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, відповідно до змісту наведених вище норм єдиною підставою для звільнення особи від сплати судового збору є її майновий стан. Тому для вирішення цього питання суд повинен з'ясувати майновий стан особи, яка звертається із заявою чи скаргою.

В свою чергу, особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують обєктивні перешкоди для доступу до правосуддя, зобовязана подати до суду відповідне клопотання і документи, які підтверджують належним чином такий майновий стан.

При цьому, як зазначено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» визначення майнового стану є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Також в даній постанові розяснено, що якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Як зазначено вище, на обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_1 надала суду копію пенсійного посвідчення та довідку Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про розмір отриманих нею пенсійних виплат.

Однак суд першої інстанції дійшов висновку, що дані документи не є достатніми для підтвердження тяжкого майнового стану позивача і, відповідно, для звільнення її від сплати судового збору, а також вказав, що позивач повинна надати відомості про суми нарахованих/виплачених їй доходів за відповідний період згідно з даними Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданої ОСОБА_1 копії пенсійного посвідчення, їй було призначено пенсію за віком у 2001 році, а рік народження позивача 1935. А згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова від 03.02.2017 року № 1879/0320 у вересні-листопаді 2016 року позивач отримувала пенсію в розмірі 1380,53 грн., а у грудні 2016 року і січні-лютому 2017 року 1497,53 грн.

Враховуючи вік ОСОБА_1 82 роки, отримання нею пенсії в розмірі, який ненабагато перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів вважає, що надані позивачем пояснення та письмові докази належним чином підтверджують її майновий стан. Також колегія суддів враховує, що у випадку сплати судового збору в розмірі 1280,00 грн. місячний дохід позивача буде меншим від рівня встановленого законом прожиткового мінімуму.

Водночас, вимога суду першої інстанції до ОСОБА_1 надати відомості про суми нарахованих/виплачених їй доходів за відповідний період згідно з даними Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України, на думку колегії суддів, є необґрунтованою, зважаючи на вік позивача.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання зазначеної вище позовної заяви.

Також на обґрунтування таких висновків колегія суддів вважає доцільним врахувати практику Європейського Суду з прав людини, вказану, зокрема, у рішеннях у справах: «Креуз проти ОСОБА_3», в якому зазначено про непропорційне обмеження доступу особи до суду в разі накладення на останню значних судових зборів; Жоффр де ля Прадель проти Франції», в якому зазначено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух, разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Крім того, колегія суддів враховує Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81)7, згідно з п. 11 яких прийняття до провадження не має залежати від сплати стороною державі якоїсь грошової суми, розміри якої є нерозумними з огляду на питання у справі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального справа, тому її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року про залишення без руху позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вища рада правосуддя, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7