Справа № 810/1361/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1361/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року № 810/1361/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроагромаркет" до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа: Новобиківська сільська рада про скасування рішення та зобов’язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроагромаркет" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа: Новобиківська сільська рада, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження (рішення) Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.02.2017 №28-25-0332-5387/2-17;

Третя особа будь-яких письмових пояснень до суду не надала.

У судове засідання з’явився представник відповідача.

Позивач та третя особа у судове засідання не з’явились. Натомість, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ТОВ "Євроагромаркет" є власником нежитлової будівлі, складу, що знаходяться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Старий Биків, вул. Леніна, буд. 6г, та власником нежитлової будівлі, їдальні, що знаходяться за адресою: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Старий Биків, вул. Леніна, буд. 17а, що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.11.2008 № 20814811 та від 08.10.2009 № 24073204.

Зазначені нежитлові будівлі знаходяться на земельних ділянках, які були надані в оренду АТОВ "Дніпро" на підставі договорів, укладених з Бобровицькою РДА.

Розпорядженням Бобровицької РДА від 23.11.2009 №500 "Про передачу в оренду земельної ділянки" затверджено технічну документацію ТОВ "Євроагромаркет" з оформлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування господарських дворів на території Новобиківської сільської ради та надано на умовах оренди ТОВ "Євроагромаркет" терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 5,2900 га.

Розпорядженням Бобровицької РДА від 23.11.2009 №501 "Про передачу в оренду земельної ділянки" затверджено технічну документацію ТОВ "Євроагромаркет" з оформлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування господарських дворів на території Новобиківської сільської ради та надано на умовах оренди ТОВ "Євроагромаркет" терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 10,2999 га.

ТОВ "Євроагромаркет" звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про надання дозволу на укладення договорів оренди земельних ділянок площею 5,2900 га та площею 10,2999 га для обслуговування господарського двору, нежитлових будівель і споруд на території Новобиківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Крім того, в даному листі зазначено, що враховуючи вимоги п. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не має правових підстав щодо надання позивачу згоди на укладення договорів оренди земельних ділянок.

Вважаючи відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У той же час, частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Положеннями ст. 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Також, частиною третьою статті 7 Закону України "Про оренду землі" визначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Отже, з аналізу наведених правових норм слідує, що у разі виникнення у іншої особи права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду право попереднього користувача на земельну ділянку припиняється з огляду на закон, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Ця норма є імперативною, відхід від неї на підставі договору не допускається. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, а тільки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки.

Таким чином, з наведеного слідує, що з часу коли позивач набув у власність комплекс нежитлових будівель, які знаходяться за адресами: Чернігівська область, Бобровицький район, с. Старий Биків, вул. Леніна, буд. 6г, вул. Леніна, буд. 17а, у АТОВ "Дніпро" в силу положень ч. 1, ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями ст. 377 Цивільного кодексу України припинилося право користування земельними ділянками, на яких розташовані ці об’єкти.

Натомість, до ТОВ "Євроагромаркет", яке набуло право власності на нежитлові будівлі, розміщені на спірних земельних ділянках, перейшло право користування земельними ділянками, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто у АТОВ "Дніпро".

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі №6-2цс15 та від 13.04.2015 у справі №6-253 цс16, в яких зазначено, що в такому випадку закріплюється загальний принцип цілостності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає користувачем земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що договори оренди спірних земельних ділянок із АТОВ "Дніпро" розірвано відповідно до розпоряджень Бобровицької РДА від 15.12.2008 №436, №438 та, зокрема, за клопотанням АТОВ "Дніпро".

Однак, приймаючи оскаржувану відмову у наданні дозволу на укладання договорів оренди земельних ділянок площею 5,2900 га та площею 10,2999 га, відповідач наведені положення Земельного кодексу України не врахував.

При цьому, судом враховано, що у цій справі відсутній спір щодо цивільних прав на відповідні земельні ділянки між позивачем та третіми особами.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому суд враховує, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач вимог про відшкодування судових витрат не заявляв, судові витрати стягненню на його користь не підлягають.

Керуючись статтями 70-72, 97, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.