Справа № 414/1760/17
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Справа № 414/1760/17

Провадження № 2-а/414/48/2017

Суддя Кремінського районного суду Луганської області Безкровний І.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії. В оґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що з 20.05.2009 він отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим Пенсійним фондом України на імя позивача. З 20.05.2009 позивач перебував на обліку в УПФУ м. Брянка Луганської області. У звязку з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав позивач було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів зобовязаного державного соціального страхування. Внаслідок цього позивач, не маючи інших джерел існування, крім пенсії, змушений був звернутися із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу ПФУ.

З 15.12.2014 позивач взятий на облік до ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Луганської області. Саме з цього часу та до квітня 2017 року позивачу ОСОБА_2 обєднаним УПФУ здійснювалося пенсійне забезпечення позивачу та нараховувалися належні до виплати суми на картковий рахунок, що відкритий його імя позивача в АТ «Ощадбанк». Розмір щомісячної пенсії складає 3487 грн. і відповідно зазначена сума з 05 числа кожного місяця перерараховувалась на зазначений рахунок.

У квітні 2017 року і в подальшому на картковий рахунок позивача не була зарахована щомісячна пенсія. Таким чином, відповідач грубо порушив його права, передбачені ст. 46 ОСОБА_3 України та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», позбавивши позивача єдиного джерела для існування. Позивач заначає, що ігнорування його права на щомісячне отримання пенсії, не вживаючи встановлених законом заходів щодо нарахування та перерахування пенсії на належний йому рахунок, відповідач допустив бездіяльність, яка має бути визнана протиправною.

Крім того, під час спілкування з відповідачем, а також з повідомлень, які містяться на офіційному сайті Пенсійного фонду України, у позивача виникли підозри про те, що невиплата пенсії могла статися через прийняття відповідачем рішення про призупинення її виплати. Однак про прийняте рішення позивачу нічого не відомо, будь-яка письмова інформація з цього приводу позивачу не надсилалася. Про надання інформації позивачу про наявність такого рішення, про дату та інші дані, у телефонному режимі відповідач відмовився.

За таких умов, позивач зазначає, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 взагалі не передбачає можливості призупинення виплати пенсії, яка раніше була призначена та виплачувалася, та вважає, що відповідач не має законних підстав для припинення виплати пенсії. Зокрема, не існує факту призначення пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості. Позивач також зазначає, що відповідачу у 2014 році був наданий повний пакет документів, а відомості, які містилися у цих документах, відповідач не заперечував.

Тому, на підставі викладеного, позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Луганської області, яка полягає у невиплаті пенсії за віком, починаючи з квітня 2017 року; 2) визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Луганської області про призупинення (зупинення) виплати пенсії за віком; 3) зобовязати ОСОБА_2 обєднане УПФУ Луганської області поновити позивачу виплату пенсії за віком.

Представник відповідача ОСОБА_4 надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено на підставі інформації Держприкордонслужби, наданої на виконання Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання (перебування), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Список надійшов до управління 25.02.2017, згідно з яким ОСОБА_1 перетнув кордон України 02.11.2016 о 16:10 годині київським часом через рухомий комплекс № 200501, транспортний засіб «Пішоход». Представник відповідача заначає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вважається таким, що після 60 днів повернувся до покинутого місця проживання на непідконтрольній Україні території. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян. З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014, яким відповідно до ОСОБА_3 та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб. Зокрема, відповідно до ст. 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення,на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Також представник позивача посилається на п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюються виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Виходячи з приписів наведених норм, реалізація права на отримання пенсійних виплат повязана з фактом реєстрації пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також представник позивача посилається на п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМУ № 352 від 08.06.2016) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону та абз. 6 цього пункту. Довідка видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково. Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення. Представник відповідача вважає, що позивач не врахував того, що на час прийняття Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» не існувало таких обставин, як антитерористична операція, внутрішньо переміщені особи та інше. А отже на виникала необхідність регулювання правовідносин, що виникли з цих обставин. Тільки у звязку з виникненням вказаних обставин виникла і необхідність регулювання правовідносин, які у звязку із цим виникли, що у свою чергу вилилися у прийняття державного ряда нормативно-правових актів щодо внутрішньо переміщених осіб. Таким чином, представник позивача вважає неможливим вирішення спірних правовідносин, що виникли між управлінням та позивачем, лише застосовуючи Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки це суперечить принципам законності та рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Також представник позивача у своєму запереченні зазначив, що позивач не позбавлений права на отримання пенсії на підконтрольній органам державної влади України території у разі поновлення факту реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. Крім того, зазначені факти можуть стати причиною несвоєчасних виплат пенсії найменш забезпеченій верстві населення: людям похилого віку, інвалідам та неповнолітнім, позбавленим батьківського піклування. У звязку з цим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, всебічно та обєктивного дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному УПФУ Луганської області, і отримує пенсію за віком (а.с. 8-10, 6). 19 грудня 2014 року позивача було взято на облік за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Шевченко, 20/1 як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою № НОМЕР_2 (а.с. 7).

Зазначені обставини також підтверджуються дослідженою в судовому засіданні копією пенсійної справи позивача (а.с. 26-45).

Як вбачається з листа ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Луганської області № 7333/08 від 19.09.2017 виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено з 01.04.2017 УПФУ у Кремінському районі, правонаступником якого на даний час є ОСОБА_2 обєднане УПФУ Луганської області. Виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено на підставі інформації Держприкордонслужби, наданої на виконання Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання (перебування), затвердженого Постановою КМУ від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Список надійшов до управління 25.02.2017, згідно з яким ОСОБА_1 перетнув кордон України 02.11.2016 о 16:10 годині за київським часом через Рухомий комплекс №200501, транспортний засіб «Пішоход». Відповідно до Закону україни «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вважається таким, що після 60 днів повернувся до покинутого місця проживання на непідконтрольній Україні території. Рішення про призупинення виплати пенсії управлінням не приймалось (а.с. 25).

Згідно зі ст. 49 ОСОБА_3 України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на ОСОБА_3 України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між субєктами системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 ст. 49 вказаного Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як до зясування певних обставин. В той же час, суду не надано жодних доказів, що довідку про взяття на облік особи позивачки, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, було скасовано.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Указом Президента України «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14 квітня 2014 року, введено в дію рішення ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_5 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Є загальновідомим той факт, що антитерористична операція в Україні не завершилась і триває по теперішній час.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (тимчасово неконтрольована територія) видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Проте постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2015, визнаний незаконним та чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595.

Зокрема, в мотивувальній частини ухвал Вищого спеціалізованого суду у справах № К/800/19498, К/800/19418 зазначено: «Системний аналіз вказаних норм ОСОБА_3 України та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом».

Відповідно до п. 8 Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З довідки № НОМЕР_2 від 19.12.2014 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої позивачу ОСОБА_1, вбачається, що строк дії цієї довідки не обмежений (а.с. 7, 40, 45).

Згідно зі ст. 8 ОСОБА_3 України остання має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_3 України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 ОСОБА_3 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст. ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 ОСОБА_3 України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 встановлено, що відповідно до ст.ст. 8, 22 ОСОБА_3 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_3 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_3 України як актом прямої дії.

Відповідно до ст. 1 ОСОБА_3 України Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 ОСОБА_3 України).

За приписами ст. 8 КАС України суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» від 08.07.2004 вказано, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністровя». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобовязання за статтею 1 Конвенції вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі № 816/4505/14 та в силу ст. 2442 КАС України є обовязковою для всіх судів України.

Зазначене свідчить про те, що п. 2 Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області не сприяє виконанню державою позитивного зобовязання щодо виплати належної позивачам відповідної пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки, перешкоджає цьому.

Крім того, суд зазначає, що право вносити закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_5 України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Верховна ОСОБА_5 України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Суд наголошує, що підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11.12.2003 реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_3, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-1У «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У 2016-2017 роках Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської області.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд приходить до висновку, що припинення відповідачем з 01 березня 2016 року виплати позивачці раніше призначеної пенсії по інвалідності є безпідставним, а тому ці дії ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Луганської області слід визнати протиправними.

За таких обставин, проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому вважає за необхідне: визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2017; зобовязати ОСОБА_2 обєднане УПФУ Луганської області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком.

В той же час, що стосується позовних вимог позивача щодо зобовязання відповідача утриматись від подальшого призупинення виплати пенсії, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю відповідача на майбутнє. Крім того, суд обєктивно не має можливості встановити наперед, чи будуть порушуватися права позивача та відповідно чи потребуватимуть вони захисту в майбутньому.

Також суд важає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_2 об'єднаного УПФУ Луганської області про зупинення виплати пенсії ОСОБА_1, оскільки позивач відповідного рішення суду не надав, а з наданих відповідачем документів судом було встановлено, що відповідне рішення останнім не виносилось, виплата пенсії позивачеві була призупинена на підставі інформації Держприкордонслужби без винесення будь-яких рішень.

При цьому п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

У звязку з цим суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання в межах суми пенсії за один місяць.

Суд також зазначає, що допущення до негайного виконання рішення суду в частині виплати нарахованої пенсії за три місяці діючим законодавством, зокрема Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати, понесені позивачем, який під час розгляду справи сплатив судовий збір у розмірі 640 грн (а.с. 47) у зазначеній адміністративній справі, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 94, 99, 100, 128, 159-163КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) пенсії з 01 квітня 2017 року.

Зобовязати ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах суми пенсії за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41245565, місцезнаходження: 93009, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Студентська, 35-А) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шестисот сорока) гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.Г. Безкровний