Справа № 813/782/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7560/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мікули О.І.,
суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,
з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" до Головного управління Держпраці у Львівській області, начальника відділу Головного управління Держпраці у Львівській області Герея Романа Романовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування припису та постанови,-

в с т а н о в и в :

Позивач - Первинна профспілкова організація газопромислового управління "Львівгазвидобування" звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати припис від 20 січня 2017 року №13/01/023/0068-0051 та постанову № 8 від 14 лютого 2017 року.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що приписи ст.119 КЗпП України щодо гарантій збереження місця роботи та виплати середньої заробітної плати можуть поширюватись лише на випадки звільнення працівників з ініціативи роботодавця і застосовуються до безстрокових трудових договорів. Разом з тим, посада голови первинної профспілкової організації відповідно до Закону України "Про професійні спілки та гарантії їх діяльності" та Статуту професійної спілки працівників нафтової і газової промисловості України є виборною, тому закінчення строку перебування на цій виборній посаді є підставою для припинення повноважень, в т.ч. і у випадку перебування таких осіб на військовій службі за призовом під час мобілізації. Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 при обрані на посаду голови ППО ГПУ "Львівгазвидобування" погодився на такі умови в частині перебування на ній. Таким чином, припис від 20 січня 2017 року №13/01/023/0068-0051 та постанова № 8 від 14 лютого 2017 року прийняті неправомірно. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.
Представники позивача (апелянта) Ільницький І.Й., Летюх А.Є. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Представник відповідача - Ковальчук І.О. подала заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Третя особа ОСОБА_1 у вирішенні питання про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення покладається на розсуд суду апеляційної інстанції.
Відповідач - начальник відділу Головного управління Держпраці у Львівській області Герея Р.Р. у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 12 січня по 20 січня 2017 року на підставі направлення на проведення перевірки №0018 від 11 січня 2017 року Головне управління Держпраці у Львівській області провело позапланову перевірку Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне страхування, якою встановлено порушення ст. 119 КЗпП України, а саме: на час виконання ОСОБА_1 державних обов`язків при проходженні військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період з 14 серпня 2015 року по 31 жовтня 2016 року йому не здійснювалось нарахування та виплата середнього заробітку за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року. Зокрема, встановлено, що відповідно до витягу із протоколу звітно-виборної профспілкової конференції працівників ГПУ "Львівгазвидобування" від 09 листопада 2010 року ОСОБА_1 обрано головою профкому ГПУ "Львівгазвидобування", відповідно до статуту голова профкому обирається терміном на п`ять років; у період з 14 серпня 2015 року по 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період; 21 жовтня 2015 року відповідно до розпорядження №2-р Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" звільнено ОСОБА_1 з посади голови профспілкої організації ГПУ "Львівгазвидобування" у зв`язку із закінченням строку повноважень п.2 ст.36 КЗпП України.
За результатами перевірки складено Акт №8 від 20 січня 2017 року.
20 січня 2017 року на підставі вказаного акта винесено припис № 13/01/023/0068-0051 про зобов`язання Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" забезпечити дотримання вимог ст.119 КЗпП України, та повідомлено про необхідність у строк до 20 лютого 2017 року письмово проінформувати про виконання вимог припису Головного управління Держпраці у Львівській області.
З вказаним приписом ознайомився голова організації ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом.
14 лютого 2017 року Головне управління Держпраці у Львівській області прийняло постанову про накладення штрафу № 8-0065, відповідно до якої за порушення вимог ст.119 КЗпП України на Первинну профспілкову організацію газопромислового управління "Львівгазвидобування" накладено штраф у розмірі 32000 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем ст.119 КЗпП України є встановленим, оскільки законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій. Таким чином, оскаржувані припис № 13/01/023/0068-0051 від 20 січня 2017 року та постанова про накладення штрафу № 8-0065 від 14 лютого 2017 року прийняті правомірно.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.
Відповідно до п.1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України № 96 від 11 лютого 2015 року Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне управління Держпраці у Львівській області.
Управління здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області затвердженого наказом Державної служби України з питань праці № 8 від 04 лютого 2016 року.
Згідно з п.п.1 п.3 Положення одним із основних завдань Управління, є зокрема, реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до приписів п.п.5 п.4 Положення Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Згідно з п.п.5 п.6 Положення Управління має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.
Таким чином, Головне управління Держпраці у Львівській області є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Львівської області.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2013 року №390, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за №1291/21603 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, який встановлює процедуру проведення Держпраці України та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб`єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386.
Відповідно до п.7 цього Порядку за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.
Судом встановлено, що оскаржувані припис та постанова винесені за фактом порушення позивачем вимог ст.119 КЗпП України, а саме: на час виконання ОСОБА_1 державних обов`язків при проходженні військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період з 14 серпня 2015 року по 31 жовтня 2016 року йому не здійснювалось нарахування та виплата середнього заробітку за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2016 року.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Ч.5 ст.17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Ч.2 ст.21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадянин України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.
Згідно з положеннями ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Разом з тим, ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються,зокрема, гарантіями, передбаченими ч.3,4 ст.119 КЗпП України.
Гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків закріплені у ст.119 КЗпП України відповідно до пункту 3 цієї статті, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Тобто, чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу, за жодних обставин. Припинення трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору з працівниками, призваними на військову службу, можливо тільки після закінчення проходження військової служби (дня фактичної демобілізації).
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що чинним законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій, тому передбачені ст.119 КЗпП України гарантії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 09 листопада 2010 року обрано головою профспілкового комітету Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" строком на п`ять років.
Також судом встановлено, що у період з 14 серпня 2015 року по 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
З розпорядження Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" №2-р від 21 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади голови профспілкої організації ГПУ "Львівгазвидобування" з 21 жовтня 2015 року у зв`язку із закінченням строку повноважень п.2 ст.36 КЗпП України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в ході судового розгляду постановою профспілкового комітету Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" від 27 березня 2017 року № 2-ос, ОСОБА_1 звільнено з посади 04 листопада 2016 року, тобто дату звільнення змінено на момент закінчення проходження військової служби.
Вказаний факт свідчить про те, що позивач визнає факт безпідставності звільнення голови профспілкової організації ОСОБА_1 під час проходження ним військової служби.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 при обрані на посаду голови ППО ГПУ "Львівгазвидобування" погодився на умову п`ятирічного строку перебування на ній відповідно до статуту Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування", оскільки КЗпП України має вищу юридичну силу у порівнянні із Статутом профспілкової організації та процедурами, які ним встановленні. Крім того, чинним законодавством України встановлені певні гарантії працівникам, призваним на військову службу в особливий період, недотримання яких свідчить про порушення норм трудового законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у виді штрафу, зокрема, в разі недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування припису № 13/01/023/0068-0051 від 20 січня 2017 року та постанови про накладення штрафу № 8-0065 від 14 лютого 2017 року.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
При цьому, суд при вирішенні цього спору застосовує закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-І; "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-ХІІ; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року).
Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Колегія суддів вважає, що відповідачем у цьому випадку дотримано цей принцип, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Первинної профспілкової організації газопромислового управління "Львівгазвидобування" залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у справі № 813/782/17 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 25 вересня 2017 року.