Справа № 465/1613/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7389/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

апелянта ОСОБА_1,

представника третьої особи - ЛМКП «Львівводоканал» Космовської Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Франківського районного суду міста Львова від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради , за участю третіх осіб: товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», Львівського комунального підприємства «Затишне» про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії щодо поновлення пільг,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Франківського районного суду міста Львова з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та зобов'язати поновити йому з 01.07.2015 року право на пільги, а саме, на 50 -ти відсоткову знижку плати за користування житлом та комунальними послугами, паливо в межах норм, встановлених законодавством та надати уповноваженому органу відповідну інформацію щодо нього на включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги з 01.07.2015 року.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 29 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_3 оскаржив постанову суду першої інстанції. В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в порушення норм матеріального права судом зроблено помилковий висновок про відсутність встановлених законом підстав для поновлення йому та членам його сім'ї права на отримання пільг, так як такі пільги належать йому з часу виходу його на пенсію і не можуть бути скасовані, виходячи із статті 22 Конституції України. Судом першої інстанції також порушені норми процесуального права, оскільки постановивши ухвалу про залучення Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради як другого відповідача, позбавив його права сформулювати вимоги до другого відповідача, надавати додаткові пояснення та висловлювати свою позицію у справі.

Просить скасувати постанову і прийняти нову, якою задовольнити позов.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник третьої особи - ЛМКП «Львівводоканал» Космовська Ю.Л. заперечила проти апеляційної скарги, зазначивши що рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до чинного законодавства та відповідає обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення апелянта та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Як встановлено з матеріалів справи, Наказом ГУ МВСУ у Львівській області від 25.04.2014 року №153 о/с (а.с.9) ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України з 29.04.2014 року (за п. 64 «б»/ через хворобу).

ГУ МВСУ у Львівській області 29.05.2014 року видано довідку №91/0300, з якої вбачається, що позивач та члени його сім'ї мають право довічно, відповідно до Закону Української РСР «Про міліцію», на 50 - відсоткову знижку з оплати житлової площі, комунальних послуг, а також палива (а.с.10).

ОСОБА_3 перебував на обліку у Франківському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та включений до ЄДАРП як пільговик відповідно до Закону України «Про міліцію».

З 07.11.2015 року у зв'язку з втратою чинності Законом України «Про міліцію» ОСОБА_3 втратив право на пільги.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до п.15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Оскільки Законом України «Про Національну поліцію» не передбачені пільги з оплати житлово - комунальних послуг, то для позивача вони не можуть бути відновлені.

З такими висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України «Про міліцію»( в редакції чинній на час призначення позивачу пільг ), працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Відповідно до частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

На підставі пп. «а» і «в» пп.1 пункту 68 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у статтю 22 Закону України «Про міліцію» внесено зміни: частину четверту доповнено словами «в межах норм, встановлених законодавством», а частину шосту доповнено словами «якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Проте, зміни, внесені пп. «в» пп. 1 пункту 68 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно пункту 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року частини шосту та сьому статті 22 Закону України «Про міліцію» викладено у такій редакції: «за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року внесені зміни у Закон України «Про міліцію» і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону від 28 грудня 2014 року Кабінетом Міністрів України 04 червня 2015 року прийнято постанову №389, яка набрала чинності 01 липня 2015 року та якою затверджений Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї ( далі _ Порядок 389 )

Вказаним Порядком 389 визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Згідно пункту 2 Порядку 389 його дія поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію».

Згідно з п.3 Порядку 389, пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Судом першої інстанції цілком вірно зазначено, що показник середньомісячного сукупного доходу сім'ї позивача, необхідний для визначення права на отримання спірної податкової соціальної пільги, останнім не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 27 січня 2016 року до пункту 2 зазначеного Порядку були внесені зміни та слова «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

З 07 листопада 2015 року у зв'язку з набуттям чинності Законом України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до статті 22 якого позивач мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Отже, Закон України «Про Національну поліцію» не містить норм, які б передбачали пільги, компенсації і гарантії не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу, а тому підстав для задоволення позову немає.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, зупиняючи застосування пільги ОСОБА_3 як пенсіонеру МВС України, у вигляді 50 % знижки на оплату житлово- комунальних послуг, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду міста Львова від 29 травня 2017 року у справі № 465/1613/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Я. С. Попко

Ухвала складена в повному обсязі 25.09.2017 року