Справа № 814/1767/17
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2017 р. Справа № 814/1767/17

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Бондарь В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1,
до за участю: позивача: ОСОБА_1 представника позивача: ОСОБА_2 представника відповідача: ОСОБА_3Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області,
провизнання протиправним та скасування рішення від 03.08.2017р. № 1,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області з вимогами про визнання протиправним і скасування рішення відповідача, яке оформлене у вигляді протоколу засідання районної комісії у справах альтернативної (невійськової) служби №1 від 3 серпня 2017 року в частині відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у направленні на проходження альтернативної (невійськової) служби; зобовязати Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області повторно розглянути заяву про направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що є вірянином релігійної організації Свідків ОСОБА_4. Відповідно до його релігійних переконань не допускається користування зброєю та проходження військової служби. Він звернувся до відповідача щодо проходження альтернативної (невійськової) служби, як це передбачено ст.35 Конституції України. Але, відповідач відмовив у цьому праві. Мотиві прийняття рішення невідомі, оскільки протокольне рішення комісії взагалі невмотивоване.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що відповідно до п.3 Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України №2066 від 10.11.99, громадянин, які особисто заявили про неможливість проходження військової служби, повинні документально або іншим чином підтвердити істинність своїх релігійних переконань. ОСОБА_1 було надано довідку Центру Свідків ОСОБА_4 від 10.07.17 за №1197, згідно з якої він з 14.11.15 є неохрещеним вісником Релігійної організації Свідків ОСОБА_4 в Україні, а тому не може вважатися істинно віруючим.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» відсутність підтверджень щодо істинності релігійних переконань, є підставою для відмови. Члени комісії одностайно дійшли висновку, що оскільки ОСОБА_1 неохрещений, то відсутні підтвердження щодо істинності його релігійних переконань.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

З 14.11.15 ОСОБА_1 відвідує зібрання релігійної громади Свідків ОСОБА_4, вважає себе прихильником та вірянином зазначеної релігійної організації.

Відповідно до канонічних правил зазначеної релігійної організації станом на липень-серпень 2017 року ОСОБА_1Є мав статус неохрещеного вісника.

У липні 2017 ОСОБА_1 подав заяву до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області про проходження альтернативної (невійськової) служби.

Разом з заявою ОСОБА_1 була надана довідка Центру Свідків ОСОБА_4 від 10.07.17 за №1197, згідно якої він є неохрещеним вісником Релігійної організації Свідків ОСОБА_4 в України, вивчає Біблію з одним із Свідків ОСОБА_4, відвідує християнські зібрання релігійної громади Свідків ОСОБА_4, і під наглядом, безоплатно бере участь у проповідуванні доброї новини (арк.спр.10).

03.08.17 комісією у справах альтернативної (невійськової) служби Вітовської районної державної адміністрації протокольним рішенням №1 відмовлено ОСОБА_1 у направленні на проходження альтернативної (невійськової) служби.

Мотивом ухвалення такого рішення відповідача послугувало те, що ОСОБА_1 є лише неохрещеним вісником релігійної організації Свідків ОСОБА_4 в України, а тому не може вважатися істинно віруючим, що не доводить істинність його релігійних переконань.

Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

У разі якщо виконання військового обов'язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов'язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов'язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.99 №2066 затверджено Перелік релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Окрім інших, до цього переліку входить релігійна організація Свідків ОСОБА_4.

Так, ст.11 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» дає підстави для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу за відсутності підтверджень щодо істинності його релігійних переконань.

Але, при цьому необхідно враховувати, що зазначений предмет доказування (істинність релігійних переконань) має певну специфіку, у звязку з чим його дослідження, доведення або спростування, не може відбуватися за загальними правилами.

Релігійна віра - це впевненість особи у реальному існуванні нематеріального світу, істот, явищ, процесів, походжень, особливих якостей в окремих предметів, на підставі субєктивного переконання, без необхідності підтвердження їх ніякими доказами.

Сам факт будь-яких переконань особи, тим більше релігійних, не може бути доведений нічим іншим ніж висловленням саме цієї особи.

Заява особи, про наявність в неї певних релігійних переконань є єдиним, можливим, достатнім та необхідним доказом для доведеності істинності релігійних переконань саме зазначеної особи у розумінні ст.11 Закону, оскільки жодними засобами та методами матеріального світу, якими в теперішній час володіє людська цивілізації спростувати істинність, довести неправдивість цих релігійних переконань неможливо.

Саме в можливості особи самостійно обирати себе релігійні переконання полягає право на свободу совісті, яке гарантується Україною відповідно до ст.9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.35 Конституції України, Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Оскільки ОСОБА_5 свою позицію щодо наявності у нього релігійних переконань, висловив чітко у заяві про направлення його на проходження альтернативної (невійськової) служби, ідентифікуючі себе як вірянина релігійної організації Свідків ОСОБА_4, у відповідача не може бути жодних підстав для заперечення істинності цього.

Будь-яка ревізія або перевірка органами державної влади істинності релігійних переконань особи, вимоги надати ще будь-які матеріальні докази від цієї особи на їх підтвердження, було б протиправним втручанням у право на свободу совісті.

У цьому ж випадку, ОСОБА_5 до своєї заяви ще і додано довідку релігійної організації Свідків ОСОБА_4, відповідно до якої він є неохрещеним вісником цієї релігійної організації.

Відповідно до Статуту Релігійної організації «Релігійний центр Свідків ОСОБА_4 в України», який зареєстрований постановою Ради у справах релігії при Кабінеті Міністрів України від 30.03.92, релігійна громада Свідків ОСОБА_4 складається з: 1) присвячених та охрещених Свідків ОСОБА_4; 2) неохрещених (приєднаних) осіб, котрі поділяють вірування Свідків ОСОБА_4 та приймають участь у діяльності такої релігійної громади.

Обґрунтування відповідачем своєї відмови посиланням на те, що оскільки ОСОБА_5 є лише неохрещеним вісником, а тому не може вважатися істинно віруючим, є протиправною оцінкою канонічних правил релігійної громади, на що відповідач не уповноважений.

До того ж, суд вважає необхідним зазначити, що альтернативна (невійськова) служба, про направлення на яку клопотав ОСОБА_5, не є якоюсь пільгою, звільненням від обовязку або способом ухилення від проходження військової служби.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна (невійськова) служба є лише формою виконання обов'язку перед суспільством. При цьому, виконання цього обовязку покладається на особу у строки, що півтора рази перевищує строк військової служби. Проходження альтернативної (невійськової) служби повязано з покладення на особу певних обмежень, передбачених ст.8 Закону: брати участь у страйках; займатися підприємницькою діяльністю; навчатися в закладах освіти та ін.

Заява про направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби, є свідомим волевиявленням особи про прийняття на себе обовязків та обмежень у звязку з її проходженням, в строки навіть більше ніж для проходження військової служби, що як раз красномовно і свідчить про наявність у особи переконань, повязаних з неприйняттям зброї, військової служб, дотримання принципів пацифізму та інше.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов у повному обсязі, визнати протиправним та скасувати протокольне рішення відповідача від 03.08.17 про відмову ОСОБА_1 на проходження альтернативної (невійськової) службу, та зобовязати повторно розглянути його заяву з цього приводу.

Під час повторного розгляду заяви ОСОБА_1 відповідач повинен врахувати висновки суду щодо достатності доказів для підтвердження особою істинності своїх релігійних переконань.

Позов задовольнити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, оформлене у вигляді протоколу засідання районної комісії у справах альтернативної (невійськової) служби №1 від 03.08.2017 року в частині відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у направленні на проходження альтернативної (невійськової) служби.

3.Зобов'язати Вітовську районну державну адміністрацію Миколаївської області повторно розглянути заяву про направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

4. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 27.09.17

Суддя В.В. Біоносенко