Справа № 804/7551/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2017 р. Справа № 804/7551/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2Г
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення витрат, -
Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.
Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився. Надав до суду заяву про перенесення судового засідання , у звязку із хворобою його представника.
Розглянувши заяву відповідача про перенесення розгляду справи, суд не находить підстав для її задоволення, оскільки будь-яких доказів на підтвердження хвороби представника відповідача суду не надано, у зв'язку з чим судом визнається неявка відповідача в судове засідання 23.03.2017р. неповажною.
Також, відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №216 від 15.04.2015 року, якою виключено пункт 8 постанови Кабінету Міністрів України №992 Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, а саме виключено обовязковість відпрацювання за місцем призначення не менше 3 років. У звязку з чим, відповідач має право на вільний вибір професії та має право не відшкодовувати плату за навчання. Виходячи з цього, відповідач у задоволенні позову просив відмовити.
Третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у судове засідання не зявилася, надала до суду письмові пояснення, в яких просила суд позовні вимоги задовольнити.
Згідно статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив публічну службу - службу в органах внутрішніх справ України та ГУНП в Україні з 2010 по 2016 рік.
Згідно із наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 31.07.2010р. № 42 ос відповідач був зарахований з 09.08.2010 р. курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ДДУВС.
09.08.2010р. на виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 565 - XII) та наказу МВС України від 14.05.2007 № 150 між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений адміністративний договір - договір навчання відповідача у ДДУВС (далі - Договір).
Відповідно до наказу ДДУВС від 28.02.2014 р. № 60 відповідач успішно закінчив ДДУВС, отримав диплом фахівця та був направлений до ОВС.
Згідно із наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 03.03.2014р. № 47 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, призначений слідчим слідчого відділу Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління ГУ МВС в Дніпропетровській області.
Відповідно до наказу ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 18.07.2016р. № 195 о/с відповідач був звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до пункту 3.2 вказаного договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України.
Тобто, після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ відповідачем не виконано вимоги, визначені пунктом 2.3.6 договору, що спричиняє настання наслідків у вигляді необхідності відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, згідно пункту 3.2 договору.
Враховуючи те, що відповідач звільнився з ОВС за власним бажанням до закінчення трирічного терміну після завершення навчання, але не відшкодував витрати на навчання в ДДУВС в добровільному порядку, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.
Згідно із статтею 9 Закону України «Про міліцію» (який діяв станом на час укладання договору про навчання відповідача, призначення та звільнення його з посади), на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов'язаних.
Відповідно до абз. З ч. 8 ст.17 Закону України «Про загальний військовий обовязок і військову службу» курсантам надається відстрочка від призову на строкову військову службу на весь період навчання. Після закінчення навчання та здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра курсантів відряджають для подальшого проходження служби до комплектуючих підрозділів.
Наказом ректора ДДУВС від 31.07.2010 р. № 42 ос відповідач був зарахований курсантом першого курсу з присвоєнням спеціального звання «рядовий міліції». Згідно з «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України» затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 №114 військовозобов'язані, зараховані в кадри Міністерства внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, включаючи курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, у встановленому порядку знімаються з військового обліку і перебувають на спеціальному обліку Міністерства внутрішніх справ.
У разі звільнення з ОВС України такі особи підлягають призову до строкової військової служби відповідно до чинного законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про створення єдиної системи військової освіти» №1410 від 15.12.1997, затверджено перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти. ДДУВС до цього переліку не входить.
У Статуті ДДУВС затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.05.2012 № 429 зазначається, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальний закладом четвертого рівня акредитації, який підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України. Головним завданням навчального закладу є реалізація відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійної програми підготовки фахівців за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями.
З вище викладеного випливає, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, а тому у даних правовідносинах діє в інтересах Міністерства внутрішніх справ.
Оскільки, ДДУВС є структурним підрозділом МВС, а фінансування видатків ДДУВС здійснюється з державного бюджету, суд доходить висновку, що бюджет ДДУВС є невідємною частиною державного бюджету.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію», підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідна норма міститься і в Законі України «Про Національну поліцію», який діє на момент розгляду справи судом.
Спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з органів внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.
Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» від 01.03.2007 №313 (далі - Порядок).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку, визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:
- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;
- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Ця норма кореспондується з нормою пункту 4.1 договору №171 від 09.08.2010 р.
Порядок розрахунку витрат установлює Міністерство внутрішніх справ України разом з Міністерством фінансів України. Згідно з пунктом 3 Порядку, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України, та особою.
Відповідно до частини 1 пункту 6 Порядку, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх здійснюється в судовому порядку.
Оскільки відповідача звільнено з ОВС за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням), що відповідає підпункту 4.2 пункту 4 договору, виходячи з формулювання причин звільнення, позивач повинен відшкодувати витрати кошти, пов'язані з його утриманням у ДДУВС.
Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення витрат задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1