Справа № 569/1426/16-а
Суддя: Куцоконь Ю.П.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 569/1426/16-а

15 вересня 2017 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особі судді Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Левчук Д.О.,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне

заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду по справі ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії та поновлення виплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, а саме додаткової постанови від 23 серпня 2016 року по справі за його позовом до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії та поновлення виплати пенсії, якою з Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,21 грн.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд змінити спосіб та порядок виконання додаткової постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року у справі № 569/1426/16-а про стягнення з Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на його користь судових витрат у сумі 551,21 грн, що складаються із судового збору, шляхом списання суми боргу 551,21 грн з рахунків Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вулиця Яворницького,34, місто Рівне, ).

ОСОБА_1 подав суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без його участі, в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області в судове засідання не прибув. Відповідач про дату, місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заперечень чи пояснень з приводу заяви ОСОБА_1 не подав.

Дослідивши додані до заяви документи, а також матеріали справи № 569/1426/16-а, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що 23 серпня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області прийняв додаткову постанову у справі № 569/1426/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії та поновлення виплати пенсії, якою ухвалив стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на його користь судові витрати у сумі 551 грн 21 коп, що складаються із судового збору.

Виконавчий лист, виданий 05 жовтня 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/1426/16-а, знаходиться на виконанні з 11 жовтня 2016 року за № В-206 в Державній казначейській службі України за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Водночас перерахування ОСОБА_1 коштів у тримісячний строк з дня надходження до Казначейства необхідних для цього документів не здійснено через відсутність коштів за відповідним бюджетним призначенням.

Суд визнає, що право на виконання судового рішення в розумний строк може бути самостійним об'єктом правового захисту, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частина перша статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначає, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Згідно частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Приписами частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

В підпункті 1 пункту 47 вказаного Порядку зазначається, що безспірне списання коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунку боржника.

Пунктом 48 Порядку передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається у встановленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Згідно пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики України.

Відтак Пенсійний фонд України є органом виконавчої влади, тобто державним органом, і стягнення коштів повинно проводитися згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до пункту 1 Положення Про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Слід критично оцінювати доводи відповідача про те, що рахунки органів Пенсійного фонду відкриті в органах Казначейства лише для зарахування коштів єдиного внеску, а не для отримання фінансування та проведення видатків, зокрема щодо виплати пенсій… та чинним законодавством не передбачено повноважень органу Казначейства на здійснення списання коштів з рахунків боржника відкритих в банківських установах.

Посилання відповідача на відсутність в органах Казначейства рахунків органів Пенсійного фонду для отримання фінансування та проведення видатків, зокрема щодо оплати пенсій, підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, тобто для виплат за виданим виконавчим листом, не може бути взято судом до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Нормативне регулювання цього питання показує, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» гарантується виконання органами Державної казначейської служби рішень суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, у тому числі й органи Пенсійного фонду України. Такий обовязок органів Державної казначейської служби України є безумовним, отже, не залежить від наявності в органах Казначейства відкритих рахунків Пенсійного фонду України.

За змістом цього Закону та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, виконання рішень судів про стягнення коштів, боржниками за якими є державний орган, здійснюється шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу.

Крім того, відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні (справа «ОСОБА_2 проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Суд вважає, що викладені у листі Державної казначейської служби України посилання на пункт 3 Порядку, за яким рішення про стягнення коштів державного бюджету або боржників виконуються у порядку черговості надходження таких документів, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для порушення законодавчо встановленого строку виконання судового рішення. Так, вказана норма не встановлює жодних винятків для недотримання приписів статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо тримісячного строку для перерахування стягуваних коштів та підлягає застосуванню виключно у системному взаємозв'язку із зазначеним законодавчим положенням».

У пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_3 проти України» (заява № 40450/04, §§ 45, 51) ЄСПЛ нагадав, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін, таким чином, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок, тоді як заборгованість за судовим рішенням становить майно (possession) для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції. З посиланням на численні попередні рішення проти України ЄСПЛ вкотре зазначив: «саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції... Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою... Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади…» (§54) (див. рішення у справах «Ромашов проти України», «Шмалько проти України», «Сокур проти України»).

Розгорнуте тлумачення положень статті 13 Конвенції щодо скарг про невиконання рішень національних судів ЄСПЛ дав у справі «Бурдов проти Росії» (заява № 33509/04, рішення від 15 січня 2009 року): «Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі... Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції» (§ 98).

В іншому своєму рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) ЄСПЛ зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, органи державної влади, у тому числі суд, мають використовувати будь-які передбачені законом засоби, які здатні забезпечити виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, протягом розумного строку.

Разом з тим, з листа в.о. директора Юридичного департаменту Державної казначейської служби України від 09 грудня 2016 року № 5-14/2154-20868 вбачається, що на виконанні у Казначействі знаходяться рішення судів на суму понад 3,2 млрд грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» за бюджетною програмою передбачено 144,757 млн грн. Законом про Державний бюджет України на поточний рік за бюджетною програмою визначено 500,00 млн грн, про що свідчить майже аналогічний лист керівника Юридичного департаменту Казначейства від 13.07.2017 р. № 5-14/4484-11558.

Але, попри внесенні парламентом зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», на фінансування бюджетної програми КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою», не виділено жодної гривні (див. Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» Із змінами, внесеними згідно із Законом № 2137-VIII від 13.07.2017/Додаток № 3 до Державного бюджету України на 2017 рік [Електронний ресурс] // Верховна Рада України; Закон, Бюджет, Розподіл [...] від 21.12.2016 № 1801-VIII. Режим доступу: http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/1801-19/page).

Отже, невиконання рішення не може бути виправданим внаслідок відсутності бюджетних видатків.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Одним з головних чинників реалізації покладеного на адміністративні суди завдання та ефективного захисту є безумовне виконання судових рішень. Саме виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 257 КАС України у бланкетний спосіб встановлює основні правила виконання судових рішень в адміністративних справах. Вона слугує загальним орієнтиром у виконанні судових рішень. Процедура виконавчого провадження, зокрема й щодо виконання судових рішень в адміністративних справах, визначена Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, зокрема відсутності коштів на рахунку, особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, що видав виконавчий лист, із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», має право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Так само відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Зокрема, у частині першій статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконання рішень суду про зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статею 6 КАС України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

З метою ефективного захисту права позивача ОСОБА_1 на виконання судового рішення вбачається за необхідне змінити спосіб та порядок виконання додаткової постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року. При цьому зміна способу виконання не змінює (зачіпає) суті самого судового рішення.

Обираючи інший спосіб виконання цієї постанови, суд виходить з того, що у цій справі судом було прийнято рішення про стягнення на користь позивача конкретно визначеної суми судових витрат з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень. Проте, з 23 серпня 2016 року і до теперішнього часу (15 вересня 2017 року) судове рішення залишається невиконаним.

Порядок звернення стягнення на кошти боржника визначено у статті 48 Закону України «Про державну виконавчу службу». Так, частини перша і друга цієї статті передбачають, що звернення стягнення на майно боржника полягає в списанні коштів з рахунків.

Про звернення стягнення на майно (кошти) боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Зміна вимоги щодо стягнення певної суми коштів на звернення стягнення на кошти боржника шляхом списання суми боргу з його рахунків становитиме в даному випадку саме зміну способу й порядку виконання рішення та не змінюватиме це рішення по суті, оскільки для позивача це в обох випадках матиме один результат - отримання конкретної визначеної судом суми 551 грн 21 коп судових витрат, що складається із судового збору. Такий спосіб і порядок виконання є більш ефективним, ніж передбачений у додатковій постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року.

Вирішуючи питання про зміну способу та порядку виконання додаткової постанови Рівненського міського суду Рівненської області суд виходить з того, що у боржника - Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, який є державним органом, наявні рахунки у банках та інших фінансових установах з яких за виконавчими документами може здійснюватись списання коштів на виконання судового рішення про стягнення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 19,129-1 Конституції України, статтями 2,6,7,8,9,17,18,139,257,263 КАС України, статтями 6,33,48 Закону України «Про державну виконавчу службу», статтями 2,3,7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду по справі ОСОБА_1 до Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії та поновлення виплати пенсії задовольнити повністю.

Змінити спосіб та порядок виконання додаткової постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року у справі № 569/1426/16-а про стягнення з Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 21 копійку, що складаються із судового збору, шляхом списання суми боргу 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 21 копійку з рахунків Рівненського обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вулиця Яворницького,34, місто Рівне, ).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Куцоконь Ю.П.