Справа № 813/423/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7390/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2016 року № 72044-13.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач як приватний нотаріус не використовує квартиру, в якій розташована нотаріальна контора, для отримання доходу. Також посилається на те, що відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Відповідне рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення ставок податку прийняте 23 лютого 2015 року. Тому, бюджетними періодом, за який може стягуватись податок є наступний 2016 рік.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № 72044-13 від 31 жовтня 2016 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що на виконання вимог Закону України Про знесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016, відповідно до ухвали Дрогобицької міської ради від 23 січня 2015 року №1481 Про затвердження положення про нарахування та сплату місцевих податків та зборів викладено у новій редакції Положення про нарахування та сплату місцевих податків та зборів на 2015рік. Однак, вказані зміни, відповідно до положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 ПК України, можуть застосовуватись лише у 2016 році. Крім цього, позивач як приватний нотаріус здійснює незалежну професійну діяльність та не належить до осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність та належна позивачу нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому вона не зобовязана сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником обєктів житлової нерухомості. Таким чином, позивачу безпідставно визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником обєктів житлової нерухомості в сумі 2038,93грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, Дрогобицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що квартира за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу і використовується з метою отримання доходів підлягає оподаткуванню у 2016 році. Визначення, позивачеві грошового зобовязання за податковим повідомленням-рішенням від 31 жовтня 2016 року № 72044-13 повністю відповідає Податковому кодексу України, житлове приміщення позивача є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельних ділянок, згідно з зазначеними приписами нормативно-правових актів, що підлягають застосуванню, а ставка податку і порядок його визначення, які були застосовані податковим органом, також відповідають нормам податкового законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є власником квартири №4 на вул. Майдан Ринок, 28 у м. Дрогобичі Львівської області загальною площею 83,7кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.01.1999р., серія ААР №786178 загальною площею 83,7кв.м.(а.с.6-7).

31 жовтня 2016 року Дрогобицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 та пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України прийняла податкове повідомлення-рішення №72044-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками обєктів житлової нерухомості на суму 2038,93 грн(а.с.8).

Позивач оскаржила вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача без задоволення(а.с.31).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно із пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України передбачено, що база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно із пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 вказаної статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно із п. 2 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за формою Ф згідно з додатком 1 для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 3 Закону України Про нотаріат нотаріус є уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріус не може займатися підприємницькою діяльністю, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських обєднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, та також виконувати іншу оплачу вальну роботу, крім викладацької, наукової та творчої діяльності.

Згідно із ст. 32 цього ж Закону приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п.п. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Згідно із п.п. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на: об'єкт/об'єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування; об'єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є самозайнятою особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, є приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу здійснює діяльність на підставі свідоцтва про право зайняття нотаріальною діяльністю, що підтверджується довідкою відділення нотаріальної палати України в Львівській області від 14 березня 2017 року №6. ОСОБА_1 як приватний нотаріус здійснює незалежну професійну діяльність та не належить до осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачу безпідставно визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником обєктів житлової нерухомості в сумі 2038,93грн., оскільки належна позивачу нерухомість не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому вона не зобовязана сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником обєктів житлової нерухомості.

Крім цього, згідно із п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Підпунктом 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України встановлено, що до місцевих податків належить податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.

Згідно із п.п. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом.

Відповідно до п.п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 ПК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII вказаного Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно із п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно із п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 п. 12.5 ст.12 ПК України.

Аналізуючи вищенаведене, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016, ухваленим 24 грудня 2015 року, пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, а саме змінено визначення ставок податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

З матеріалів справи слідує, що Дрогобицькою міською радою, на виконання вимог вказаного закону, 23 січня 2015 року прийнято ухвалу № 1481 Про затвердження положення про нарахування та сплату місцевих податків та зборів, якою викладено у новій редакції Положення про нарахування та сплату місцевих податків та зборів на 2015 рік.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України вказані зміни можуть застосовуватись лише у 2016 році.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення за формою Ф, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, які є власниками обєктів житлової нерухомості на суму 2038,93грн є протиправним.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дрогобицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі № 813/423/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6