Справа № 826/9839/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 вересня 2017 року письмове провадження № 826/9839/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві (надалі - ВДВС, відповідач), в якому просить суд :

- визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 перед знищенням виконавчого провадження № 35288079;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві зняти арешт з майна ОСОБА_2 та заборону на його відчуження, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківською районного управління юстиції в м. Києві Сабадаш Ларисою Іванівною від 17 грудня 2012 року, в рамках виконавчого провадження № 35288079.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що арешт на майно, що накладено постановами відповідача, підлягає зняттю, оскільки виконавче провадження завершено та знищено, у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

ОСОБА_1 на підставі генеральної довіреності (безстроково) посвідченої 17 травня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим номером 3041, розпоряджається автомобілем марки МЕRCEDES-ВЕNZ, модель 200, рік випуску 1992, двигун НОМЕР_2, кузов (коляска) № НОМЕР_3, тип ТЗ легковий седан -В, який зареєстрований м. Київ, МРЕВ-7 03 вересня 1998 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_4, виданого 03 вересня 1998 року МРЕВ-7, м. Київ.

У січні 2016 року позивач звернувся до органів ДАІ з проханням зареєструвати переобладнання вищевказаного автомобіля, та отримав інформацію, що :

- постановою головного державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Сабадаш Ларисою Іванівною від 20.11.2012 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 35288079 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 2 550,00 грн;

- 17.12.2012 головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Сабадаш Ларисою Іванівною прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 35288079;

- 29.12.2012 головним державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Сабадаш Ларисою Іванівною прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 35288079. У вказаній постанові, головним державним виконавцем зазначено, що враховуючи вимоги ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, оскільки розшук належного боржнику майна виявився безрезультатним, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, з правом його повторного пред'явлення до виконання, у встановлений законодавством строк.

У березні 2016 року представник позивача звернувся до відповідача та територіального управління юстиції у м.Києві з письмовими запитами, в яких просив надати інформацію, яким чином позивач може погасити борг, а відтак і зняти арешт з автомобіля.

Згідно відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 12 квітня 2016 року (отримана 19 травня 2016 року), позивачу стало відомо, що дійсно у ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києва перебувало виконавче провадження № 35288079 з примусового виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року. Згодом, 29 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як слідує з вказаної відповіді, виконавчі провадження за 2012 рік, відповідно до Порядку роботи з документами в органах ДВС знищені у 2014 році. А тому надати можливість сплатити борг та зняти арешт з автомобіля не виявляється можливим, так як дане виконавче провадження знищено. За вирішенням даного питання було запропоновано звернутися до суду.

Незгода з протиправною бездіяльністю відповідача стала підставою звернення ОСОБА_1 до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд зазначає, що на час накладення арешту, чинним був Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV). Разом з тим, на час звернення позивача до суду та розгляду і вирішення справи по суті, зазначений Закон втратив чинність, оскільки 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

З матеріалів справи вбачається, що в 2014 виконавче провадження № 35288079 було знищено, в той же час державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо зняття арешту з майна боржника, що відповідно порушує права позивача на розпорядження та користування майном.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону №606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону №1404-VIII.

Зокрема, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

З викладених норм можна зробити висновок, що завершене виконавче провадження, в даному випадку, є підставою для зняття арешту з всього майна, на яке такий арешт було накладено.

Матеріалами справи, підтверджується, що виконавче провадження №35288079 завершено 29.12.2012, що, в даному випадку, свідчить на користь неправомірності існування арешту майна по завершеному виконавчому провадженні.

За змістом ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404 у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.59 Закону №1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В рамках спірних правовідносин відсутні обставини, визначені ч.4 ст.59 Закону, а отже в даному випадку арешт має бути знятий виключно за рішенням суду.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем за наслідками завершення виконавчого провадження, не вчинено дій по зняттю арешту майна, що порушує права позивача на розпорядження та користування майном, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 128, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 перед знищенням виконавчого провадження № 35288079.

3. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві зняти арешт з майна ОСОБА_2 та заборону на його відчуження, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківською районного управління юстиції в м. Києві Сабадаш Ларисою Іванівною від 17 грудня 2012 року, в рамках виконавчого провадження № 35288079.

4. Судові витрати в сумі 551,20 грн присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій