Справа № 645/3044/17
Суддя: Шарко О. П.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/3044/17
Провадження № 2-а/645/132/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шарка О.П.

при секретарі судових засідань - Ятлової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові адміністративний позов ОСОБА_2 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просила суд:

-визнати не чинним рішення Індустріального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 277 від 24.05.2017 року про відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статусу державного службовця;

-зобов'язати Індустріальне об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова змінити позивачу ОСОБА_2 вид пенсійного забезпечення із звичайної пенсії по інвалідності ІІ групи на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи, починаючи з дня звернення - з 17.05.2017 року у розмірі 60 відсотків заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу, премія, матеріальна допомога для оздоровлення) працюючого державного службовця відповідно посади та рангу за останнім місцем роботи позивача на державній службі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є інвалідом ІІ групи у зв'язку із ураженням опорно-рухового апарату, та з 14 листопада 2005 року по теперішній час отримує пенсію за інвалідністю. У період з 14.09.1994 року по 04.05.2016 року позивач працювала на відповідальних посадах у державній податковій службі України (зараз Державна фіскальна служба України) з загальним терміном 22 роки та на дату звільнення займала посаду головного державного ревізора - інспектора Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Харкові з присвоєнням 12 рангу державного службовця у 2013 році та була звільнена з займаної посади у зв'язку із скороченням штату. 17.05.2017 року позивач звернулась до Індустріального об'єднаного УПФУ м. Харкова з заявою про переведення її з пенсії по інвалідності на інший вид пенсії - на пенсію державного службовця по інвалідності, проте рішенням Індустріального об'єднаного УПФУ м. Харкова № 277 від 24.05.2017 року позивачу відмолено в призначенні пенсії державного службовця по інвалідності. Позивач вважає, що рішення Індустріального об'єднаного УПФУ м. Харкова є незаконним, порушує права позивача на пенсійне забезпечення, а тому підлягає скасуванню, а призначена пенсія по інвалідності зміні на пенсійне забезпечення державного службовця по інвалідності.

Позивач та представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі договору, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити в його задоволенні з підстав вказаних у письмових запереченнях на позовну заяву.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення Індустріального об'єднаного УПФУ м. Харкова згідно яких, при прийнятті рішення № 277 від 24.05.2017 року Управління ПФУ виходило з того, що у зв'язку із набуттям чинності 01.05.2016 року ЗУ «про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIIІ, у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначено, що Закон України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» крім ст.. 37, що стосується осіб, зазначених у п. 10 і 11 цього розділу визнано таким, що втратив чинність. На призначення пенсії відповідно до ст. 37 ЗУ від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року № 889-VIIІ «Про державну службу»: мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону та актами кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Постановою КМУ від 14.09.2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», затверджено порядок призначення пенсії деякими категоріями осіб, а саме державним службовцям. В цьому порядку зазначено, як і в статті 90 ЗУ «Про державну службу» (від 10.12.2015 року № 889-VIIІ), що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 ЗУ № 889-VIIІ за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого п. п. 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 року № 889-VIIІ, якщо до набрання чинності цим Законом не призначалась пенсія відповідно до Закону мають: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто зниження пенсійного віку статтею 26 Закону № 1058 для позивачки не передбачено. Як вбачається з наданих ОСОБА_2 документів, у неї немає стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-12 та актами КМУ, та вона не досягла віку, встановлено ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Крім того, в матеріалах справи містяться додаткові заперечення на позовну заяву, згідно яких ЗУ «Про державну службу» № 899-VIII передбачено призначення пенсії державного службовця лише за віком. Пенсії по інвалідності та у разі втрати годувальника, а також пенсії за віком, особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до ст.. 37 ЗУ № 3723-ХІІ, призначаються за нормами ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як це передбачено ст. 90 ЗУ «Про державну службу» № 889-VІІІ. Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та її представника та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала: з 14.01.1994 року по 25.11.1996 року на посаді старшого та головного державного податкового інспектора Державної податкової інспекції по Ленінському району м. Харкова (на державну службу прийнята 31.05.1994 року); з 26.11.1996 року по 16.02.1998 рік на посаді головного державного податкового інспектора Державної податкової адміністрації у Ленінському районі м. Харкова; з 17.02.1998 року по 31.08.2000 року на посадах головного державного податкового інспектора та головного державного податкового ревізора - інспектора Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова; з 01.09.2000 року по 31.01.2002 року на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора Державної податкової інспекції у м. Харкові; з 01.02.2002 року по 20.03.2012 року на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора Спеціалізованої ДПІ по роботі з ВПП м. Харкова; з 21.03.2012 року по 30.06.2013 року на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби; з 01.07.2013 року по 15.06.2015 року на посаді головного державного ревізора-інспектора Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС; з 16.06.2015 року по 04.05.2016 року на посаді головного державного ревізора-інспектора Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС.

04.05.2016 року позивач звільнена з посади головного державного ревізора - інспектора відділу податкового супроводження підприємств транспорту і зв'язку, у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України та з 14.06.2016 року отримує допомогу по безробіттю, відповідно до п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно з пенсійним посвідченням виданим ОСОБА_2 16.02.2006 року, останній призначено пенсію по інвалідності ІІІ гр. о/з з 14.11.2005 року довічно /а.с. 10/.

Згідно з Довідкою МСЕК серії 12ААА від 29.06.2016 року, виданої 29.06.2016 року, ОСОБА_2 отримала другу групу інвалідності з 21.06.2016 року до 01.07.2018 року /а.с. 11/.

17.05.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності другої групи призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності ІІ групи державного службовця /а.с. 16/.

Рішенням Індустріального об'єднаного УПФУ м. Харкова № 277 від 24.05.2017 року позивачу відмолено в призначенні пенсії державного службовця по інвалідності, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не має стажу на посадах відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-12 та актами КМУ та вона не досягла віку, встановлено ст. 26 ЗУ «Про загальнодержавне пенсійне страхування».

Не погодившись із відмовою у переведенні на інший вид пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 8 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

З 1 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ).

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян», яка застосовується, починаючи з 1 травня 2016 року.

Так, згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Разом з цим, пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами та в редакції чинній на дату подання позивачем заяви) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Статтею 90 Закону № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Стаття 37 Закону № 3723-ХІІ пов'язує право на одержання пенсії державних службовців з пенсійним віком, встановленим статтею 26 Закону №1058-IV і не передбачає пільг щодо зменшення пенсійного віку для призначення цього виду пенсії.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, на час звернення з заявою про переведення її на пенсію згідно Закону №3723-ХІІ досягла 49 років, однак, суд звертає увагу, що ст. 26 Закону №1058-IV передбачає право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не досягла необхідного пенсійного віку, визначеного чинним законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав змінювати позивачу вид пенсійного забезпечення.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 8-11, 18, 71, 160, 161, 162, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Фрунзенського районного суду О. П. Шарко