Справа № 308/9478/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9478/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., перекладача ОСОБА_1, представника позивача Балог О.Ю., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали адміністративну справи за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 28 вересня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 29 вересня 2017 року.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 вересня 2017 року відповідач незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районні прикордонного знаку №224, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Гута», та був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки і 25 вересня 2017 року, в пункті пропуску «Ужгород» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Так, у відповідача документів, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України не має, перебуває на території України незаконно, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження, та достатніх коштів для повернення до країни походження або внесення застави не має.

Враховуючи зазначене, позивач просить на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що документів, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України не має, мав намір потрапити до країн Європейського союзу, однак був затриманий представниками Словацької поліції та переданий на територію України. При цьому зазначив, що з заявою для отримання статусу біженця він не звертався.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-7 КАС України.

В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2017 року громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районні прикордонного знаку №224, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Гута», та був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки і 25 вересня 2017 року, в пункті пропуску «Ужгород» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, умисно пішов на вчинення правопорушення.

Своїми діями громадянин Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідомо порушив законодавство України, а саме ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

27 вересня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону Олійник А.В. прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача та його розміщення у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, копія якого є в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади не звертався.

Відповідно до положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в'їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із частиною 1 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною третьою статті 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 р. було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 р. в м. Нью-Йорку.

Процедура реадмісії громадян Вєтнаму визначена ст.4 цієї Угоди. Відповідач підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007 р., ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав».

Окрім зазначеного, наказом МВС України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України № 158 від 16.02.2015 р. затверджено Інструкцію про порядок дій органів внутрішніх справ та органів охорони державного кордону з реалізації положень Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб.

Однак, позивачем визначена законодавством процедура не застосована.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем не застосовувалась до відповідача процедура реадмісії, яка має бути застосована у даному випадку, суд приходить до висновку, що правових підстав для примусового видворення громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України не має, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі наведеного, керуючись ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7, 256 ч. 2 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі України - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош