Справа № 751/1446/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 вересня 2017 року м. Київ К/800/27006/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги, -
в с т а н о в и в :
До Вищого адміністративного суду України надійшла зазначена касаційна скарга.
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 4 серпня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, а особі, яка її подала, надано строк для усунення вказаних недоліків.
У визначений строк недоліки усунуто.
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 29 грудня 2016 року, оформлене протоколом №118, в частині повернення на доопрацювання документів щодо виплати йому одноразової грошової допомоги інваліду війни ІІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день виплати допомоги, встановленому підпунктом б пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-ХІІ в редакції закону з 1 січня 2004 року та перерахувати на рахунок Чернігівського обласного військового комісаріату суму одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи для подальшої виплати, зобов`язати Чернігівський обласний військовий комісаріат виплатити йому вказану вище суму одноразової грошової допомоги.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 29 грудня 2016 року № 118, є неправомірним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, саме Міністерство оборони України повинно здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги. Крім того, позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують факт його інвалідності.
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 травня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 29 грудня 2016 року, оформлене протоколом №118, в частині повернення на доопрацювання документів позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІІ групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Так, судами встановлено, що позивач у період з 1983 року по 1985 рік проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР. У 1985 році при виконанні обов`язків військової служби по наданню інтернаціональної допомоги в Демократичній республіці Афганістан позивач отримав поранення: ЗЧМТ, контузія, травма хребта, захворювання, їх наслідки пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується протоколом № 3283 від 24 грудня 2013 року. Наказом від 20 грудня 1986 року №236 позивача звільнено з військової служби.
18 вересня 2014 року Чернігівською міською МСЕК позивачу встановлено ІІІ-тю групу інвалідності, та 11 вересня 2015 року безтерміново видано посвідчення, яким визначено, що він є інвалідом ІІІ-ої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.
29 грудня 2016 року Міністерством оборони України прийнято Протокол засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 118, яким визначено, що витрати пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. При цьому відповідач посилався на те, що заявником документи подані не в повному обсязі, а саме - не подано документ, який свідчить про обставини поранення.
Також судами встановлено, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 1 червня 2016 року в іншій справі встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка входила до складу прикордонних військ КДБ СРСР, а також встановлено, що Державна прикордонна служба України не має ніякого відношення до військової частини НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Крім того, суди виходили з того, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III-ої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, з метою реалізації якого надав Міністерству оборони України всі необхідні для цього документи, проте відповідач прийняв неправомірне рішення від 29 грудня 2016 року № 118 про направлення документів на доопрацювання.
Також суди виходили з безпідставності посилань Міністерства оборони України на те, що позивачем не надано документу, який би свідчив про обставини поранення, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, є відповідний висновок МСЕК від 24 грудня 2013 року, в якому визначено, що описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок розривної дії снаряду та могли бути спричинені під час проходження строкової служби під час виконання бойових дій в 1985 році, а також в матеріалах справи наявний витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії, які також підтверджують зв`язок поранення (контузія) та захворювання з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, які надавалися на розгляд комісії до Міністерства оборони України.
Міністерство оборони України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували проходження ним військової служби в Збройних Силах України або того, що позивач був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а тому оскільки позивач до будь-якої визначеної категорії не відноситься, то на нього не розповсюджується положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, відповідач посилається на те, що позивач проходив службу в прикордонних військах Комітету Державної Безпеки СРСР, які є спеціальними військами, призначеними для охорони та захисту державного кордону СРСР, а тому відповідно до статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись органом, з якого позивач був звільнений та який став правонаступником Комітету Державної Безпеки СРСР, а не Міністерством оборони України.
Також відповідач посилається на необґрунтованість висновків судів про те, що правовою підставою для призначення позивачу одноразової грошової допомоги є відповідний висновок МСЕК, в якому визначено, що описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок розривної дії снаряду та могли бути спричинені під час проходження строкової служби під час виконання бойових дій в 1985 році, оскільки даний документ не містить інформації про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Проте із вказаними доводами Міністерства оборони України погодитись не можна з огляду на те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак у даному випадку таке відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець