Справа № 815/1832/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1832/17

Категорія: 3.1 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нехожиній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Юзбашян Х.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2017 року громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд скасувати рішення відповідача від 21.03.2017 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, зобов'язати поновити йому дозвіл на імміграцію Україну та посвідку на постійне проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.03.2017р. позивач отримав рішення від 21.03.2017р., відповідно до якого, йому було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 11.10.2002р., визнано посвідку на постійне проживання в Україні від 10.03.2011р. недійсною, вилучено її та анульовано в паспортних документах штамп «Дозволено постійне проживання в Україні». На думку позивача, вищевказані дії та рішення є необґрунтованими і незаконними, оскільки вони приймалися з порушенням положень чинного законодавства, без урахування та без дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено. Скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 21.03.2017р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Зобов'язано ГУ ДМС України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДМС України в Одеській області 19.05.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.н.) у 1998 році легально прибув в Україну з метою навчання у Одеському національному університеті ім.Мечникова на хімічному факультеті за національним паспортом НОМЕР_1.

04.09.2002р. ОСОБА_3 звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки перебував у шлюбі з громадянкою України - ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.).

Для отримання дозволу позивачем до органу ДМС були надані наступні документи: копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого повторно 09.08.2002р. міським Відділом РАГС Одеського ОУЮ; довідка про відсутність судимості на території Сирійської Арабської Республіки; копія договору купівлі-продажу квартири; довідка з місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчена нотаріально; копія паспортного документа громадянина Сирійської Арабської Республіки НОМЕР_1; копія паспорта громадянина України ОСОБА_6, серія НОМЕР_3, виданого 11.02.1998р. Знам'янським МРВ УМВС України в Кіровоградській області; довідка з місця навчання.

11.10.2002 року за результатами розгляду матеріалів заяви ВПР та МР м.Одеси, громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 було надано дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі якого, позивачу видано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_4 з терміном дії - до 11.10.2004 року.

25.03.2004р. позивач був документований ВПР МР м. Одеси посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_5, терміном дії - «безстроково».

10.03.2011р. позивач був документований ВГІРФО ОМУ ГУ МВС України в Одеській області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_6, терміном дії - «безстроково».

У позивача від шлюбу з громадянкою України ОСОБА_6 є донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.н.

09.07.1999р. позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем за №1035697, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В01 №627407.

До ГУ ДМС України в Одеській області надійшов лист начальника Овідіопольського РВ ГУ ДМС України в Одеській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 в зв'язку з клопотанням останнього про прийняття до громадянства України.

За результатом проведення вказаної перевірки 21.03.2017 року начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3, яким встановлено, що позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну незаконно, посвідкою на постійне проживання в Україні був документований безпідставно.

Також, у зазначеному висновку було зазначено, що відповідно до вимог п.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію», вирішено скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3.

Не погоджуюсь з вищезазначеними діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовідносини, щодо отримання дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3929-ХІІ від 04.02.1994р. (із змінами, внесеними Законами України від 08.06.2000р. №1807-ІІІ та від 18.01.2001р. № 2247-ІІІ), а також Законом України «По імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001р.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції, чинній на момент звернення позивача до міграційних органів та прийняття останніми рішення про надання дозволу на імміграцію, іноземець може отримати дозвіл на імміграцію та іммігрувати на постійне проживання, якщо він: має в Україні законне джерело існування; перебуває у близьких родинних відносинах (батько, мати, діти, брат, сестра, подружжя, дід, баба, онуки) з громадянами України; перебуває на утриманні громадянина України; має на своєму утриманні громадянина України; в інших передбачених законами України випадках.

Іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України «Про імміграцію».

Як слідує зі змісту вимог ст.1 Закону України «Про імміграцію» (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняття відповідного рішення відповідачем), «імміграція» - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; «дозвіл на імміграцію» - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно із ст.12 Закону України «Про імміграцію» (в редакції, чинній на дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення), дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Такі ж самі підстави для скасування дозволу на імміграцію органом, який його видав, були передбачені і ст.12 Закону України «Про імміграцію» в редакції, чинній на момент прийняття міграційним органом рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію (в редакції Закону від 07.06.2001 року).

Отже, як вірно встановлено судом 1-ї інстанції, дозвіл на імміграцію може бути скасований у випадках, передбачених п.1-5 ст.12 вказаного Закону, а також в інших випадках, передбачених законами України (п.6 ст.12 Закону).

Тобто, такі інші випадки, відповідно до наведеної правової норми, мають бути передбачені виключно законами України.

Проте, відповідачем, в даному випадку, не було наведено з яких саме підстав чи згідно яких положень законодавства, відповідно до п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», ним було скасовано наданий позивачу дозвіл на імміграцію.

До того ж, як встановлено судами обох інстанцій до ГУ ДМС України в Одеській області надійшов лист начальника Овідіопольського РВ ГУ ДМС України в Одеській області щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 у зв'язку із клопотанням останнього про прийняття ним громадянства України.

Також, по справі встановлено, що за результатами вказаної перевірки 21.03.2017р. начальником ГУ ДМС України в Одеській області було затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3.

У цьому висновку відповідач зазначає, що рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну було прийнято у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», але з 07.08.2001р. набув чинності Закону України «Про імміграцію», відповідно до п.1 ч.3 ст.4 якого, дозвіл на імміграцію в Україну надається особам, які понад 2 (два) роки перебувають в шлюбі з громадянином України. Тобто, на момент подачі позивачем документів для отримання дозволу на імміграцію з часу укладення шлюбу з громадянкою України не минуло двох років, що є порушенням вимог п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

Крім того, згідно зазначеного висновку, 21.03.2017р. ГУ ДМС України в Одеській області також було прийнято рішення №261010, яким на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», позивачу було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 11.10.2002р.

З вказаного вбачається, що підставою для скасування виданого дозволу громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 на імміграцію в Україну фактично було те, що при прийнятті посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області рішення про надання цього дозволу не були враховані зміни до законодавства.

Тобто, підставою для скасування відповідачем дозволу на імміграцію в Україну позивача фактично є винні дії посадової осіб ГУ ДМС України в Одеській області, а не дії позивача.

При цьому, у матеріалах справи відсутні жодні докази щодо притягнення до певної відповідальності зазначених посадових осіб органу ДМС.

Також, при наданні позивачу в березні 2004 року посвідки на тимчасове проживання, а в березні 2011 року посвідки на постійне місце проживання в Україні, суб'єкт владних повноважень керувався Законом України «Про імміграцію», тобто проводив перевірку підстав залишення на тимчасове/постійне проживання на території України та тоді не виявив підстав для відмови у наданні зазначених посвідок чи незаконного отримання позивачем дозволу на імміграцію.

Отже, з огляду на вищезазначене, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд першої інстанції висновку, що відповідачем необґрунтовано та за відсутності передбачених законами України підстав прийнято рішення, викладене у висновку від 21.03.2017 року, про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_3 та визнано недійсною посвідку на постійне проживання в Україні.

При цьому, одночасно слід вказати, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і ВАС України, зокрема, в своїх ухвалах від 19.10.2016р. (справа №К/800/27436/16) та від 13.06.2017р. (справа №К/800/12809/17).

Окрім того, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу ще й на той факт, що позивач легально проживає на території України вже більше 15 років, має постійне місце проживання та роботи, від шлюбу з громадянкою України ОСОБА_6 у нього є донька - ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4.н.), яка є громадянкою України за народженням (довідка про набуття громадянства України від 13.10.2005р. №293740).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко