Справа № 753/15528/16-а
Суддя: Леонтюк Л. К.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/13/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря АВДЄЄНКО А.А.

сторін:

представників позивача ОСОБА_2; ОСОБА_3

представника відповідача ЧИМЕРИС Т.П.

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до КОЗИНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення , суд

В с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_6 в особі свого представника ОСОБА_2 22.08. 2016 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Козинської селищної ради, залучивши в якості третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Козинської селищної ради на якій наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_4,а також рішення на якому вказаний проект був затверджений та зобов'язати

повторно розглянути заяву ОСОБА_6; відшкодування моральної шкоди за протиправні дії Козинської селищної ради ( а.с. 4-12; 21-27 від 06.09. 2016 року).

27.01. 2017 року уточнивши свої позовні вимоги та виклавши їх в остаточній редакції, просила визнати незаконним та скасувати рішення Козинської селищної ради VI скликання № 15/50 від 16.09. 2014 року "Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Визнати незаконним та скасувати рішення Козинської селищної ради № 17/17 від 13 листопада 2015 року " Про затвердження земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Зобов"язати Козинську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_6 від 03.09.2014 року "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, з прийняттям законного, обгрунтованого та вмотивованого рішення. Визнати незаконним та скасувати рішення Козинської селищної ради від 19 квітня 2016 року № 1 " Про виконання постанови Київського апеляційного суду від 23.03. 2016 року".

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_6, який діє за довіреністю НАЕ 702127 від 22.10. 2014 року та ОСОБА_3, який діє за довіреністю НМА 149768 від 28.02. 2017 року ( а.с.133; 137) позовні вимоги 10.03. 2017 року уточнили, підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі ( а.с. 138-139), при цьому додатково пояснили, що рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 16.09.2014р. №15/50 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0650 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, є незаконним з наступних причин:

Проявом зловживання Відповідачем своїми правами та формалізмом при прийнятті рішення вважають дії Козинської селищної ради по розгляду заяви ОСОБА_4від 15.09.2014р. (а.с.70) на сесії Козинської селищної ради 16.09.2014р. Цим рішенням надано дозвіл гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішення було прийняте з такою швидкістю, що с/рада мабуть забула про те, що: «.. скликання сесії ради і повідомлення населення про дату проведення сесії регламентуються частиною 10 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради...».

Порушені також вимоги ч.4 ст.47 вказаного Закону, якою передбачено, що: постійні комісії ради за дорученням ради або за власною ініціативою вивчають і готують питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями». Мабуть, заява ОСОБА_4 щодо відведення земельної ділянки у власність є саме таким винятковим випадком, що це питання включили в повістку дня сесії за день до засідання, а постійна земельна комісія за півдня вивчила та підготувала проект рішення Козинської с/ради щодо заяви ОСОБА_4

При цьому аналогічна заява ОСОБА_6, але ж від 03.09.2014р.стосовно тієї ж земельної ділянки розглянута на сесії Козинської с/ради тільки 08.10.2014 року. Для підготовки проекту рішення с/ради в даному випадку постійна земельна комісія витратила значно більше часу, але ж в задоволенні заяви ОСОБА_6 відмовлено з вигаданих підстав у зв'язку із неможливістю встановити відповідність місця розташування об'єкта віртуальної земельної ділянки вимогам 4.4 ст. 83 ЗК України (право власності на землю територіальних громад) та ч.б ст.118 ЗК України (порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами) схемам землеустрою.

В подальшому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2015р.у справі №752/131/15вказане рішення Козинської селищної було визнане незаконним.

Козинська с/рада виконала рішення Дарницького суду м. Києва та на сесіївід 29.07.2015р.добровільно його виконала, але ж в задоволенні заяви ОСОБА_6 знову відмовила, з підстав невідповідності цільового призначення земельної ділянки, яке зазначено в заяві ОСОБА_6

Зрозуміло, що прийняття рішення з таким формулюванням є проявом зловживання Відповідачем своїми правами. Таке рішення Козинської селищної ради в подальшому за рішенням суду було визнане незаконним, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2016 року у справі №753/654/16-а.

При добровільному виконанні постанови суду Козинська с/рада на сесії від 19.04.2016р.розглянула заяву гр. ОСОБА_6, але ж в задоволенні ОСОБА_6 від 03.09.2014р.втретє відмовила, з підстав вибуття земельної ділянки, про яку йдеться, з комунальної власності Козинської с/ради і переходу у приватну власність.

Тобто, майже через 2 роки Козинська с/рада встановила відповідність цільового призначення земельної ділянки, тобто визнала правильним первісні відомості щодо цієї ділянки, які зазначені в заяві ОСОБА_6, та встановила відповідність місця розташування об'єкта віртуальної земельної ділянки вимогам 4.4 ст. 83 ЗК України та ч.б ст.118 ЗК України та схемам землеустрою, але знайшлося нове пояснення відмови - вибуття з комунальної Козинської с/ради і переходу у приватну власність. Хоча, як показують вищезазначені дії Козинської с/ради, ускладнення для розгляду заяви ОСОБА_6 були штучно створені представниками Козинської с/ради з досить прогнозованих мотивів.

Таким чином, якби посадові особи Козинської с/ради не зловживали своїм становищем та розглянули заяви у відповідності до черговості їх подання ( ОСОБА_6 - 03.09.2014р.а ОСОБА_4 - 15.09.2014р.)та штучно не вигадували підстави для відмови ОСОБА_6, то підстав для звернення до суду мабуть не було б.

Звертають увагу суду на узагальнення судової практики від 30.11.2007р. 1-8/918 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з орендою земельних ділянок».

Підставою для задоволення касаційної скарги та відміни рішення суду першої інстанції, а також ухвали суду апеляційної інстанції стало те, що судом не досліджувалися і не оцінювалися обставини знаходження на спірній земельній ділянці будівель, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

На спірній ділянці, рішення про виділення якої є предметом судового розгляду знаходяться

капітальна будівля гаражу та капітальний паркан, зведені ОСОБА_6

При підготовці матеріалів до засідання сесії Козинської с/ради від 16.09. 2014р. №15/50 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0650га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд», постійна земельна комісія не могла не звернути уваги на ці будівлі, оскільки про них йдеться у рішенні Козинської с/ради від 08.10.2014р. №20/1 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6».

Таким чином з вищезазначених підстав, рішення Козинської с/ради від 16.09 .2014р. за №15/50- є незаконним.

Вважають, що заява ОСОБА_4 про відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0650га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд» не відповідає вищезазначеним критеріям і тому рішення Козинської с/ради з цього приводу є незаконним А тому просили:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 16.09.2014р. №15/50 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0650 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд.

- Визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної Обухівського району Київської області від 23.11.2015р. №17/17 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_4 площею 0,0637 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передачі гр. ОСОБА_4 у власність земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

- Визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 19.04.2016р.№1«Про виконання Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2016 року по справі №753/654/16-ата повторний розгляд заяви ОСОБА_6 від 03.09.2014р.»за яким відмовлено гр. ОСОБА_6 в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

- Зобов'язати Козинську селищну раду Обухівського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_6від 03.09.2014р.про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд орієнтовною площею 0,0660га, що розташована: АДРЕСА_1.

Представник відповідача Чимерис Т.П., який діє за довіреністю від 12.03. 2013 року ( а.с. 72) позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, при цьому надавши та підтримавши свої письмові заперечення ( .с. 74-78; 140-142;158-162).

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав просив у їх задоволенні відмовити, пояснивши суду, що він є законним власником спірної земельної ділянки, при цьому надавши на огляд суду оригінали документів - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , останнім було підтверджено його підпис у вказаних документах

Представник третьої особи - адвокат ОСОБА_5, яка діє за договором № 24 від 30.08. 2016 року ( а.с. 65-67) позовні вимоги не визнала, підтримала письмові заперечення від 08.11. 2016 року ( а.с. 56-63) та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з урахуванням письмових заперечень відповідача та третьої особи з додатками, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що 03 вересня 2014року (в./..№1532від 03.09.2014р.)ОСОБА_6

звернулась до Козинської селищної ради Київської області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на території смт. Козин.

Відповідач відмовив в задоволені заяви Позивача. В рішеннях Козинської селищної ради №20/1від 8 жовтня 2014p..№12від 29липня 2015р. відповідач свою думку мотивував: - не поданням в заяві площі земельної ділянки: невідповідність цільового призначення земельної ділянки, яке зазначено в заяві гр. ОСОБА_6 від 03.09.2014р. (вх.№1 532 від 03.09.2014р.)«для будівництва та обслуговуванню житлового будинку» цільовому призначенню визначеному детальним планом території смт. Козин 2013р.в якому вказана ділянка має цільове призначення «для ведення садівництва» та «землі рекреаційного призначення»; невідповідність заяви вимогам ч.6 ст. 118 Земельного кодекс)' України, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель.

Дарницький районний суд м. Києва своїми рішеннями від 12 червня 2015р.;від 19

лютого 2016p., Київський апеляційній адміністративний суд від 23 березня 2016р. постановили визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської обл. від 08.10.2014р., 29.07.2015р.Зобов'язати Козинську селищну раду Обухівського району Київської обл. у місячний строк повторно розглянути заяву ОСОБА_6 від 03.09.2014р. "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" і участі позивача в роботі сесії Козинської селищної ради відповідно Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні».

Рішенням шістдесят сьомої сесії Козинської селищної ради від 29 липня 2015р.

№12.за підписом селищного голови В.В. Гартіка, позивачці було повторно відмовлено в задоволені заяви, оскільки вона на думку відповідача не відповідає вимогам законодавства які раніше не були зазначенів рішенні №20/1 від 29 липня 2015року шістдесят сьомої сесії Козинської селищної ради VI скликання.

В своєму рішенні Відповідач свою думку мотивував: - не поданням в заяві площі земельної ділянки - невідповідність цільового призначення земельної ділянки, яке зазначено в заяві гр. ОСОБА_6 від 03.09.2014р. (вх.№1532 від 03.09.2014р.)«для будівництва та обслуговуванню житлового будинку» цільовому призначенню визначеному детальним планом території смт. Козин 2013р.в якому вказана ділянка має цільове призначення «для ведення садівництва» та «землі реакраційного призначення».

Невідповідність заяви вимогам ч.6 ст.118Земельного кодексу України, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель Козинської селищної ради, детальному плану територій смт. Козин 2013р., іншій затвердженій у встановленому порядку містобудівній документації.

Козинська селищна рада своїм рішенням №1 від 19.04.2016р.в чергове відмовила позивачу в задоволені заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність. Посилаючись на те що вказана ділянка вибула з комунальної власності Козинської селищної ради і перебуває у приватній власності гр. ОСОБА_4

Своїм рішенням від 16 вересня 2009 р. №40/69Козинська селищна рада надала дозвіл позивачу на вибір місця розташування вище вказаної земельної ділянки для сінокосіння та випасу худоби.

Позивачка ОСОБА_6 просить визнати незаконним та скасувати рішення Козинської селищної ради, яким був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність третьої особи - ОСОБА_4.

Проте, Верховний Суд України у судових рішеннях від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14 та від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14 із посиланням на положення статей 2 та 5 ЗК України зазначив, що орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб 'єктом земельних відносин та при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності є вільним у виборі суб'єкта щодо надання земельної ділянки; позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України .

Отже, як вбачається із наданих на огляд суду оригіналів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4, третя особа набула право власності на спірну земельну ділянку у законний спосіб та у передбаченому законом порядку.

У вересні 2014року ОСОБА_4, як корінний житель смт Козин , звернувся з відповідним заявою до Козинської селищної ради щодо надання йому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0650 для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1.

На момент такого звернення спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності і у відповідності до вимог ст. 126 ЗК України за фізичними чи юридичними особами прав власності чи користування щодо неї зареєстровано не було.

Отримавши такий дозвіл на підставі рішення Козинської селищної ради № 15/50 від 16 вересня 2014 року, ОСОБА_4 виконав всі передбачені законодавством вимоги і 21.12.2015 року оформив право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 21.12.2015.

Зазначене повністю відповідає правилам одержання земельної ділянки у власність, встановленим ЗК України, адже, відповідно до положення ч. З ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, в тому числі, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до змісту положення ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України , особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 зазначеного Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абз. 2 ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, твердження Позивача про незаконність рішення Відповідача, яким був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність третьої особи - ОСОБА_4 є безпідставним та не має правової основи.

Водночас, наявність ще одного претендента на певну земельну ділянку не є перешкодою для отримання дозволу на розробку землевпорядної документації та вчинення подальших дій спрямованих на набуття права власності на неї.

Таким чином, позивачем оскаржуються рішення, які вичерпали свою дію шляхом виконання , втратили чинність і їх визнання недійсним без розгляду питання про позбавлення речового права власності гр.ОСОБА_4 не відповідає вимогам адміністративного судочинства, оскільки повторно розглянути заяву позивачки, Козинська селищна рада не зможе ухвалити рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність гр.ОСОБА_6 земельної ділянки, оскільки вона перебуває у приватній власності гр.ОСОБА_4

Проте, до повернення спірної земельної ділянки до земель запасу комунальної власності Козинської селищної ради, сесія не має компетенції розпоряджатись землями, які перебувають у приватній власності іншої особи, в зв'язку з чим вимога позивачки про повторний розгляд заяви від 03.09.2014р.не призведе до жодного іншого результату як прийняття радою рішення про відмову у наданні такого дозволу або залишення заяви без розгляду.

Разом з тим, всі рішення ради, як оскаржувані позивачем та її представниками, так і

щодо гр.ОСОБА_6 ухвалювались одноголосно всіма присутніми на сесії депутатами, що підтверджується підписами депутатів на відповідних бланках поіменного голосування згідно ст.. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, вказаний факт не спростовує і сам представник позивачки ОСОБА_2, який був присутній на сесії, та особисто бачив результати голосування на сесії, а тому звинувачення у таємності та формалізмі розгляду заяви спростовуються фактом обізнаності та присутності представника позивачки на сесії ради.

В рішенні ради від 19.04.2016р.рада не встановлювала відповідність цільового призначення земельної ділянки, оскільки вона вибула з комунальної власності, а тому посилання представника позивача на те, що майже через 2 роки Козинська с/рада встановила відповідність цільового призначення земельної ділянки, не відповідають дійсності . В рішенні ради немає жодного слова про відповідність чи невідповідність цільового призначення ділянки ОСОБА_4 детальному плану території, оскільки це питання на сесії не розглядалось. Оскільки розгляд питання проводився вприсутності представника позивачки - гр.ОСОБА_2 та гр.ОСОБА_4, посилання на визнання радою правильності первісних відомостей про цільове призначення та її відповідність вимога ч.4.ст.83 ЗК та ч.б. ст.118 ЗК України спростовується текстом рішення.

У відповідності до ст.12Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення земельних питань належить до виключної компетенції сесії ради, а тому посилання представників позивачки на зацікавленість чи зловживання з боку посадових осіб є унеможливленими, оскільки такі посадові особи не готують проектів рішень, матеріалів і не розглядають заяви громадян в сфері земельних відносин, оскільки Козинською селищною радою не передавалась земельна ділянка в оренду ані позивачу, ані третій особі по справі, а тому жодні відносини оренди землі не виникали.

Як вбачається із пояснень представника відповідача, за даними земельної комісії Козинської селищної ради на момент складання Акту земельної комісії від 12.12.2014р.та виїзду земельної комісії на земельну ділянку жодних гаражів на земельній ділянці зафіксовано не було. Під час виїзду земельної комісії 19.08.2016р.на земельну ділянку з метою виявленню фактів блокування доступу до земельної ділянки з боку родини ОСОБА_6, був встановлений факт самовільного загородження та штучного блокування підходу (під'їзду) земельної ділянки гр.. ОСОБА_4., а також знищення межових знаків. Жодних споруд, будівель чи гаражів на земельній ділянці помічено не було. Таким чином, ймовірно, гараж був побудований за період після 19.08.2016року.

Отже , посилання представника позивача ОСОБА_2 на порушення норм Конституції України та положень земельного законодавства в частині того, що інтерес особи стосовно придбання у власність земельної ділянки має не суперечити суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частиною 1 статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За змістом пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний не нормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Як вбачається із постанови Верховного Суду України від 06.07. 2016 року по справі № 3-514гс16 ( 916/876/13), якою Верховний Суд України висловив однозначну правову позицію стосовно неможливості задоволення позовів про визнання недійсними ненормативних актів, які були застосовані одноразово і з прийняттям яких виникли правовідносини, пов"язані з реалізацією певних суб"єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Так, Верховний Суд зазначив, що позов, предметом якого є визнання недійсним розпорядження органу місцевого самоврядування, яким вирішено питання про передачу в оренду земельних ділянок, тобто не нормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке розпорядження органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для орендарів земельних ділянок, оскільки у таких осіб виникло право володіння земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

У відповідності до положень ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 КАС України, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норма права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже , усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції Українита пункту 2 частини першої статті З, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції Україниправовий режим власності визначається законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Таким чином, бажання позивачки позбавити права власності гр.ОСОБА_4 на землю, для того щоб отримати право на її відведення собі у власність не узгоджується з вимогами закону.

Крім того, спір про право не може вирішуватись в порядку адміністративного судочинства, оскільки є цивільно-правовим спором і має вирішуватись в порядку визначеному ЦПК України.

Статтею 2 КАС України визначено завдання адміністративного судочинства, а саме прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування. На час розгляду справи не встановлено об'єктивно порушеного права позивачки (яка в Україні тривалий час не проживає) на отримання безоплатно у власність земельної ділянки.

Така можливість позивачці надавалась раніше (селищна рада надавала дозвіл позивачці на оформлення у власність земельної ділянки ще у 2009році - рішення Козинської селищної ради №40/69 від 16.09.2009р.,однак позивачка не виявила бажання її оформлювати у приватну власність, в зв'язку з чим таке право було надано третій особі по справі ОСОБА_4 в зв'язку з чим суд вважає, що позов є необгрунтованим, безпідставним і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,8,19,55,124, 144 Конституції України, ст.ст. 12, 152, ч.6 та 7 ст. 118, 126 Земельного кодексу України, Закону України " Про землеустрій", ст.ст. 2, 5-11, 17, 69- 72, 104-106, 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до КОЗИНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ, третя особа: ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення , відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення . Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК