Справа № 825/1160/17
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м.Чернігів Справа № 825/1160/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1Г.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з непризначення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» та зобовязати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг вчинити дії з призначення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Законом України «Про страхування» та Положенням про Національну комісію, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг чітко встановлено компетенцію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо призначення проведення примусової санації страховика-резидента у разі невиконання ним зобовязань перед страхувальником протягом трьох місяців. Разом з тим, відповідач, ігноруючи скарги ОСОБА_1 про порушення Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» законодавства України про страхування, допустив, у оскаржуваних правовідносинах, протиправну бездіяльність у частині непризначення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ».

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили у їх задоволенні відмовити, оскільки у оскаржуваних правовідносинах Національна комісія діяла у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що за ОСОБА_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.04.2014, зареєстровано право користування легковим автомобілем марки «TOYOTA VENZA», 2013 року випуску, сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.57).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.04.2015 між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» укладено договір

страхування легкового автомобіля марки «TOYOTA VENZA», 2013 року випуску, сірий, державний номерний знак НОМЕР_1, строком дії з 23.04.2015 по 22.04.2016 включно, що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AI/8127486 (а.с.57).

25.01.2017, у звязку із дорожньо-транспортною пригодою (наїзд на ОСОБА_5І.) та самостійним компенсуванням потерпілій витрат на лікування у сумі 21141,25 грн., позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» із заявою про відшкодування шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.04.2015 № AI/8127486 (а.с.60).

24.05.2017 ОСОБА_1 повторно звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» із заявою про відшкодування шкоди, в якій просив у семиденний строк, з дня предявлення даної заяви, перерахувати на його рахунок кошти у сумі 21141,25 грн. та негайно надати письмову відповідь про причини затримки виплати коштів (а.с.55).

09.06.2017 позивачем на адресу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг направлено скаргу про порушення Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» законодавства України про страхування (що підтверджується реєстраційно-контрольною карткою звернення № Ф-02658 (а.с.61), в якій останній просив відповідача здійснити перевірку діяльності страховика та призначити санацію та/або прийняти рішення про ліквідацію страховика (а.с.46).

Листом від 20.06.2017 № 4323/13-12 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг повідомлено позивача про той факт, що у жовтні 2016 року Національною комісією проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» з питань дотримання страховиком вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг. За результатами проведення позапланової перевірки Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» Національною комісією складено акт перевірки дотримання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері надання страхових послуг від 11.10.2016 № 87/13/6-09, в якому зафіксовані порушення вимог чинного законодавства України. За результатом розгляду справи щодо дотримання субєктом господарювання вимог законодавства у сфері надання страхових послуг до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» застосовано захід впливу у вигляді розпорядження від 13.10.2016 № 2563, відповідно до якого страховика зобовязано усунути виявлені порушення законодавства про фінансові послуги. У звязку із невиконанням вимог вищевказаного розпорядження Національною комісією прийнято розпорядження від 22.11.2016 № 2907 про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» (а.с.49-54, 62-64).

Разом з тим, відповідачем жодних дій щодо відновлення порушених прав позивача - призначення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», не вчинено.

Вважаючи протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з непризначення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Законом, який регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, є Закон України від 07.03.1996 № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон № 85/96-ВР).

Так, у відповідності до статті 20 Закону № 85/96-ВР страховик зобов'язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору;

У свою чергу, порядок і умови здійснення страхових виплат та страхового відшкодування визначені статтею 25 Закону № 85/96-ВР, відповідно до якої передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (пункти 36.1.,36.2. Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

У свою чергу, питання щодо здійснення державного нагляду за страховою діяльністю в Україні врегульовані статтею 35 Закону № 85/96-ВР, у відповідності до якої передбачено, що Державний нагляд за страховою діяльністю здійснюється з метою дотримання вимог законодавства України про страхування, ефективного розвитку страхових послуг, запобігання неплатоспроможності страховиків та захисту інтересів страхувальників. Державний нагляд за страховою діяльністю на території України здійснюється Уповноваженим органом та його органами на місцях.

Водночас, у відповідності до пункту 1.10. статті 1 Закону № 1961-IV, Уповноваженим органом на здійснення державного нагляду за страховою діяльністю на території України є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

У відповідності до Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070/2011 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним ОСОБА_6 України. Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

У свою чергу, до основних функцій та прав Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Закон № 85/96-ВР відносить, зокрема: проводити перевірку щодо правильності застосування страховиками законодавства України про страхову діяльність і достовірності їх звітності за показниками, що характеризують виконання договорів страхування, не частіше одного разу на рік призначати проведення за рахунок страховика додаткової обов'язкової аудиторської перевірки з визначенням аудитора; видавати приписи страховикам про усунення виявлених порушень вимог законодавства про страхову діяльність, а у разі їх невиконання зупиняти чи обмежувати дію ліцензій цих страховиків до усунення виявлених порушень або приймати рішення про відкликання ліцензій та виключення з державного реєстру страховиків (перестраховиків); проводити тематичні перевірки діяльності страховика у випадках необхідності перевірки фактів, викладених у скаргах, заявах, зверненнях страхувальників, достовірності показників звітності, виконання вимог раніше наданих приписів, за дорученням правоохоронних органів або органів державної влади, зустрічні перевірки достовірності і правильності укладених договорів страхування та перестрахування та у разі надходження інформації від страхувальників про порушення; здійснення контролю за платоспроможністю страховиків відповідно до взятих ними страхових зобов'язань перед страхувальниками. Уповноважений орган може здійснювати інші функції, необхідні для виконання покладених на нього завдань (статті 36, 37 Закону № 85/96-ВР).

При цьому, згідно з частинами 1, 2 статті 43 Закону № 85/96-ВР Уповноважений орган має право призначити проведення примусової санації страховика-резидента у разі, зокрема, невиконання ним зобов'язань перед страхувальниками протягом трьох місяців.

У свою чергу, примусова санація передбачає: проведення комплексної перевірки фінансово-господарської діяльності страховика-резидента, в тому числі обов'язкової аудиторської перевірки; визначення Уповноваженим органом управляючої особи, без згоди якої не може здійснюватися фінансове, господарське і кадрове управління страховиком-резидентом; встановлення заборони на вільне користування майном страховика-резидента та прийняття страхових зобов'язань без дозволу Уповноваженого органу; встановлення обов'язкового для виконання графіка здійснення розрахунків із страхувальниками; прийняття рішення про ліквідацію або реорганізацію страховика-резидента.

Отже, з аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України вбачається, що імперативною нормою Закону № 85/96-ВР чітко визначено компетенцію Національної комісії, у разі невиконання страховиком зобов'язань перед страхувальниками протягом трьох місяців, на призначення проведення примусової санації страховика-резидента.

Однак, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» більше чотирьох місяців не виконувало своїх зобовязань перед ОСОБА_1 (не надавало жодних повідомлень про прийняті рішення по заявах позивача від 25.01.2017 та від 24.05.2017 та не здійснило виплату коштів), що, у свою чергу, повинно б було стати підставою, при зверненні позивача 09.06.2017 зі скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, для вчинення заходів впливу, передбачених статтею 43 Закону № 85/96-ВР, зокрема, призначення відповідачем проведення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ».

У свою чергу, суд зазначає, що під доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, слід розуміти будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин 1 та 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про призначення відповідачем проведення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», які б, у свою чергу, забезпечили відновлення порушених прав позивача, Національною комісією до суду не надано.

Натомість, представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг навіть після анулювання ліцензії Приватному акціонерному товариству «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» повноважна здійснювати контроль за виконанням страховиком своїх зобовязань за укладеними договорами (полісами) страхування.

При цьому, згідно з загальними засадами права під протиправними діями суб'єкта владних повноважень слід розуміти дії, які прямо суперечать нормам законодавства, так і дії, що нормами законодавства не передбачені.

У свою чергу, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Оскільки, як встановлено судом вище, Національною комісією жодних протиправних дій стосовно позивача не вчинялось, то у вищевказаних правовідносинах має місце саме протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у непризначенні, за скаргою позивача від 09.06.2017, проведення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ».

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання протиправною бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з непризначення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ».

Разом з тим, позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобовязання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг вчинити дії з призначення примусової санації Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язкове виконання рішення суду, у тому числі, суб'єктами, наділеними владними повноваженнями, покладається також Конвенцією «Про захист прав і свобод людини», яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Отже, її положення є обов'язковими для виконання на всій території України. Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.08.2017 (справа № 750/6636/17), яке набрало законної сили 29.08.2017, позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування задоволено частково, зокрема, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 20491,25 грн. (а.с.121-126).

Тобто, вищевказаним судовим рішенням було відновлено право позивача на відшкодування страхових коштів, що, у свою чергу, виключає проведення судом подальшого судового захисту прав ОСОБА_1

При цьому, як зазначено представником позивача у судовому засіданні, ОСОБА_1 не звертався щодо виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.08.2017 (справа № 750/6636/17) до органів виконавчої служби на які, у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», покладено обовязок щодо виконання судових рішень.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, то суд вважає за необхідне присудити ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг судовий збір у розмірі 320,00 грн.

Крім того, у відповідності до частин 1, 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, компенсація судових витрат здійснюється саме за участь адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

У відповідності до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з'їздом адвокатів України 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Адвокат має право вимагати від клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, попередньої виплати гонорару та/або компенсації можливих витрат, повязаних з виконанням доручення.

Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача (адвокатом) було надано суду договір про надання правової допомоги від 31.07.2017 № 81, за яким адвокат ОСОБА_2 надає клієнту - ОСОБА_1 необхідну правову допомогу, у звязку з розглядом у Чернігівському окружному адміністративному суді справи № 825/1160/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.28).

У свою чергу, згідно актів надання послуг з правової допомоги від 07.08.2017 № 46 та від 21.09.2017 № 48 адвокат надав клієнту юридичні послуги, згідно договору про надання правової допомоги від 31.07.2017 № 81, а клієнт сплатив адвокату у поновному обсязі гонорар у розмірі 2133,00 грн. (1493,00 грн. + 640,00 грн.) (а.с.72,120).

У відповідності до квитанцій до прибуткових касових ордерів від 07.08.2017 № 58 та від 21.09.2017 № 60, адвокатом кошти у сумі 2133,00 грн. (1493,00 грн. + 640,00 грн.) були прийняті від ОСОБА_1 (а.с.71,119).

Отже, представником позивача документально доведено факт понесення позивачем витрат на правову допомогу.

За таких обставин та з урахуванням часткового задоволення адміністративного позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 1066,50 грн.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з непризначення примусової санації Приватного акціонерного товариства Страхове товариство ІЛЛІЧІВСЬКЕ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) витрати на правову допомогу в сумі 1066 (одна тисяча шістдесят шість) грн. 50 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Падій