Справа № 802/1401/16-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" вересня 2017 р. м. Київ К/800/34593/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівЄрьоміна А.В.
Стрелець Т.Г.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (далі - ДДАБІ у Вінницькій області) до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ДДАБІ у Вінницькій області у Вінницькому окружному адміністративному суді пред'явила позов до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що в зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 у встановлений строк припису про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо приведення до вимог чинного законодавства або до первинного стану самочинно побудованого фундаменту за адресою: АДРЕСА_1, він підлягає знесенню.

Просила зобов'язати ОСОБА_4 знести за власний рахунок самочинно збудований фундамент за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 знести за власний рахунок самочинно збудований фундамент за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій у цій справі встановлено наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038 -VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038 -VI), згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року від 23 травня 2011 року № 553, на підставі наказу ДАБІ від 12 жовтня 2015 року № 1091 та скарги ОСОБА_5 службовими особами ДДАБІ у Вінницькій області 15 лютого 2016 року проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_4 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва фундаменту за адресою: АДРЕСА_1.

За результатом проведення перевірки складено акт від 15 лютого 2016 року № 163-ПП, в якому відображено, що ОСОБА_4 за вказаною адресою здійснила будівельні роботи з будівництва фундаменту без зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушила вимоги пункту 1 частини першої статті 34 Закону № 3038 -VI.

15 лютого 2016 року з метою усунення виявлених порушень службовими особами ДДАБІ у Вінницькій області складено:

- припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, тощо, № 32-27, у якому від ОСОБА_4 вимагалось негайно зупинити будівельні роботи на об'єкті будівництва фундаменту за адресою: АДРЕСА_1;

- припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 33-27, у якому від ОСОБА_4 вимагалось привести об'єкт до вимог чинного законодавства у строк до 16 травня 2016 року, а у разі неможливості - привести його до первинного стану.

16 лютого 2016 року розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності: акт перевірки від 15 лютого 2016 року № 163-ПП, протокол про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2016 року, посадовою особою ДДАБІ у Вінницькій області складено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 36, якою у зв'язку із порушенням вимог пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону № 3038 -VI ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п'ятою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн.

Вказана сума штрафу відповідачем сплачена у повному обсязі.

09 червня 2016 року ДДАБІ у Вінницькій області проведено позапланову перевірку виконання ОСОБА_4 вимог припису від 15 лютого 2016 року № 33-27, за результатом проведення якої складено акт № 683-ПП, в якому зафіксовано факт невиконання відповідачем вимог припису, а саме не оформлено документацію на будівництво фундаменту за адресою: АДРЕСА_1, що є порушенням вимог пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону № 3038 -VI, а також не оформлено право власності чи користування земельною ділянкою. Вказано, що об'єкт до первинного стану не приведено.

21 червня 2016 року розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення від 09 червня 2016 року, акт проведення перевірки від 09 червня 2016 року № 683- ПП, посадовою особою ДДАБІ у Вінницькій області складено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 202, якою у зв'язку із порушенням вимог пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону № 3038 -VI ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Ухвалюючи рішення у цій справі суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

При касаційному перегляді судових рішень у справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Так, згідно із частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 Цивільного кодексу України).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому, за змістом статті 177 Цивільного кодексу України об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом органів державного архітектурно-будівельного контролю про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права.

А відтак, його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок касаційного суду узгоджуються з практикою Верховного Суду України, висловленою у постанові від 15 листопада 2016 року (справа № 21-1959а16).

Частиною другою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За змістом пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись статтями 157, 210, 220, 222, 228 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року в адміністративній справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії скасувати.

Провадження у цій справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір може бути вирішений судами у порядку цивільного судочинства.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Єрьомін А.В.

Стрелець Т.Г.