Справа № 461/3933/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9108/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом в суд до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил №0899/20900/17 від 22.05.2017 року за якою притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 485 МК України.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 08.08.2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що постанова є неправомірною, винесена з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням матеріального права, просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що постанова про порушення митних правил винесена з недотриманням строків притягнення до адміністративної відповідальності та відсутності вини в скоєнні даного проступку.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2016 року доповідною запискою вх. № 30672/8/13-70-20 в.о. директора Департаменту боротьби з митними правопорушеннями повідомив Львівську митницю ДФС по те, що Департаментом боротьби з митними правопорушеннями проведено аналіз митних оформлень протягом 2015 2016 років вантажних транспортних засобів марки Mercedes-Benz моделі Sprinter. За інформацією, наданою Департаментом боротьби з митними правопорушеннями щодо транспортних засобів, які в зоні діяльності Львівської митниці ДФС було розмитнено з порушенням митного законодавства, серед таких є автомобілі які виготовлені саме в 2010 році, а згідно з митних декларацій та інших товаросупровідних документів виготовлено - 2011 року, а саме: ІМ 40 ДЕ 209150000/2016/000546 від 09.02.2016 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», VIN № WDB9066331S452387; ІM 40 ДЕ 209150000/2016/000677 від 15.02.2016 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319 CDI», VIN № WDB9066331T440160; IM 40 ДЕ 209150000/2016/001690 від 24.03.2016 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», VIN № WDB9062351N455204; IM 40 ДЕ 209000020/2016/000439 від 12.04.2016 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», VIN № WDB9061331N455820; IM 40 ДЕ 0/2016/000726 від 22.04.2016 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 », VIN № WDB9066331S508460; ІM 40 ДЕ 0/2016/000767 від 25/04/2016 року, автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 319», VIN № WDB9066351S464241.

Відповідно до 8, 9 граф наведених електронних митних декларації одержувач та особою, відповідною за фінансове врегулювання за даними транспортними засобами, є фірма ТзОВ «Автохол», керівником якої згідно контракту від 04.01.2016 року №04/16 та угоди від 04.01.2016 року №2 на поставку вказаних автомобілів є ОСОБА_2, а загальна сума сплачених митних платежів за вказаними деклараціями становить 317495,60 грн.

На запит Львівської митниці ДФС до офіційного дилера Даймлер АГ у Львові та Львівській області, отримано відповідь, згідно з якою наведені автомобілі виготовлені та перша їх реєстрація відбулась в 2010 році.

Відповідно до службової записки УАМП Львівської митниці ДФС від 02.12.2016 року №2218/13-70-19/46-ЕП сума митних платежів, які б мали бути сплачені при ввезенні на митну територію України вказаних автомобілів із відповідними датами виробництва, з урахуванням різниці вже сплачених фірмою ТзОВ «Автохол» митних платежів станом на їх дати розмитнення становить 394356,33 грн.

Постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 від 22 травня 2017 року, у справі №0899/20900/17 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 300% несплаченої суму митних платежів, на суму 1183068,99 грн.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем в повному обсязі зясовано всі істотні обставини справи, які б слугували підставою для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за порушення митних правил, а тому постанова у справі про порушення митних правил №0899/20900/17 від 22.05.2017 року є правомірною.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступні доводи.

Відповідно до статті 54 МК України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю і митного оформлення.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Статтею 352 МК України визначено перелік матеріалів, які можуть бути використані посадовими особами органів доходів і зборів для підготовки висновків за результатами перевірок, зокрема: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

З метою здійснення митного контролю органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати інформацію, щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України. Для підготовки висновків можуть бути використані матеріали, отримані від суб'єктів зовнішньоекономічної на запит органу доходів і зборів в порядку статті 334 МК України.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до положень статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларантом при заявленні митної вартості транспортних засобів було надано митним органам, зокрема зовнішньоекономічний контракт; комерційні інвойси; міжнародні товаро-транспортні накладні; акти прийому передачі транспортних засобів; специфікації за якими рік випуску автомобілів визначено саме 2011 роком.

Порядок переміщення транспортного засобу через митний контроль врегульовано Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженими Наказом Державної митної служби України 17.11.2005 № 1118 (у редакції наказу Держмитслужби від 17.03.2008 № 229).

Так, відповідно до п. 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 17.11.2005 року № 1118 (в редакції наказу від 17.03.2008 року № 229), власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає серед інших документів оригінали та ксерокопії паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Згідно п. 8 Правил №1118, визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов'язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ.

У разі визначення року виготовлення ТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники ТЗ зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення ТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.

Стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельних років виготовлення ТЗ рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у табл. 4.4 додатка 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків).

Більшість виробників ТЗ зазначають рік виготовлення 10-м символом у 17-значному ідентифікаційному номері. Разом з тим існують виробники ТЗ, що зазначають рік виготовлення знаком, розміщеним в іншому місці ідентифікаційного номера ТЗ. Деякі виробники формують ідентифікаційний номер ТЗ, у якому рік виготовлення взагалі не зазначається.

За рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ.

Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері.

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Як встановлено судом і цього не спростовує жодними доказами сторона відповідача, що документи наведені вище, що було додано декларантом до митних декларацій стверджують, що рік випуску транспортних засобів визначено саме 2011.

Крім того, з досліджених судом матеріалів справи встановлено, що у позивача на момент подання декларації інших даних стосовно дати випуску транспортних засобів не було.

В судовому засіданні також встановлено, що жодними нормативними актами не передбачено обовязок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаро-супровідних документах при заповненні митних декларацій.

Посилання відповідача при винесенні спірної постанови на службову записку Управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС від 02.12.2016 року №2218/13-70-19/46-ЕП, згідно якої встановлено, що різниця між сплаченими митними платежами за митними деклараціями та розрахованими митними платежами становить 394356,33 грн, то суд зазначає, що такі відомості є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів, рік виготовлення, а також обєми і типи двигунів, технічні характеристики, інші відомості про транспортні засоби, можуть бути визначені при наявності технічних паспортів транспортних засобів, документів, що містять відомості про вартість, а також шляхом проведення огляду транспортного засобу із визначенням технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів.

Відповідно до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно ст.489 МК України зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом ст.ст.458, 487 МК України, ст.ст.9-11 КУпАП підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб'єктивної та об'єктивної сторони складу правопорушення.

Статтею 485 МК України передбачена адміністративна відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Зі змісту даної норми випливає, що склад порушення, передбаченого ст.485 МК України обумовлює наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Досліджуючи надані сторонами докази необхідно зазначити, що під час оформлення транспортних засобів позивач визначаючи рік випуску транспортних засобів діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей щодо імпортованого транспортного засобу та заниження митної вартості, адже предявив до митного оформлення виключно ті документи, які були йому передані продавцем автомобілів, що які ніким не скасовані чи визнані недійсними, що безумовно свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2, як керівника ТОВ «Автохол», прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_2, як керівника ТОВ «Автохол», вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів та зменшення їх розміру, шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей про рік випуску через митний кордон України транспортних засобів суду не надано.

Крім цього необхідно погодитись з доводами апелянта про те, що відповідачем при постановленні оскаржуваної постанови про притягнення 22.05.2017р. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності пропущено шестимісячний строк як триваючого правопорушення, оскільки відповідачу стало відомо про правопорушення саме 28.10.2016р. з доповідної записки в.о. директора Департаменту боротьби з митними правопорушеннями за вх. № 30672/8/13-70-20, якою повідомлено, зокрема Львівську митницю ДФС про митне оформлення протягом 2015 2016 років вантажних транспортних засобів марки Mercedes-Benz моделі «Sprinter», які розмитнено з порушенням митного законодавства, серед яких є автомобілі виготовлені саме в 2010 році.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача належних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим, остання є протиправною та підлягає скасуванню, а позов задоволенню повністю.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Звертаючи увагу на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача про безпідставну відмову в задоволенні позову є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2017 року у справі № 461/3933/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимог.

Визнати протиправною та скасувати постанову виконуючого обовязки начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби у справі про порушення митних правил №0899/20900/17 від 22.05.2017 року за якою ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного проступку передбаченого ст. 485 МК України.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст виготовлено 27.09.2017р.