Справа № 592/3694/17
Суддя: Бурда Б. В.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 592/3694/17
Провадження № 2-а/591/425/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В,

при секретарі - Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та свої вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є суддею у відставці. На час виходу у відставку його стаж роботи, що дає право на призначення та визначення розмірі довічного грошового утримання становив більше 23 років. В жовтні 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення довічного грошового утримання. Відповідно до його заяви, відповідачем з 04.10.2016 року призначене довічне грошове утримання в розмірі 80 % розміру суддівської винагороди, замість 86 %. Зазначив, що відповідач у порушення вимог закону не врахував при обчисленні його стажу роботи календарний період проходження стокової військової служби та половини періоду його навчання на денній формі навчання у вищому навчальному закладі. Окрім того, в травні 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку розміру довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги, але йому було відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач посилається на те, що відповідно до ст. 133-134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, а при наданні щорічної відпустки - виплачується, крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці. За змістом норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Вважає, що відповідно до законодавства матеріальна допомога є складовою системи оплати праці судді. Тому вважаючи вказані дії відповідача з приводу обчислення процентного розміру грошового утримання та не врахування сум матеріальної допомоги протиправними, просить зобов'язати відповідача зарахувати до до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби Збройних Силах СРСР з жовтня 1979 року по лютий 1982 року, половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Харківському юридичному інституті з вересня 1983 року по червень 1987 року, здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу роботи за вислугою років в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 жовтня 2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум. Зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення з 01.05.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Пояснила, що звернення до відповідача у травні 2017 року було виключно з приводу врахування у довічне утримання матеріальної допомоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду докази, суд вважає позов частково обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач у період з 16.07.1997 року по 03.10.2016 року працював суддею Ковпаківського районного суду м. Суми.

На підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року та відповідно до наказу №7 - ос від 03.10.2016 року позивача звільнено з посади судді Ковпаківського районного суду м. Суми у зв'язку з поданням заяви про відставку.

04 жовтня 2016 року позивачу призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 19 років 2 місяці 21 день (а.с. 14).

При розрахунку розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці час проходження позивачем з 23 жовтня 1979 року по 08 лютого 1982 року строкової військової служби у Збройних Силах СРСР, половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою (Харківський юридичний інститут ім. Ф.Є. Дзержинського) з 1 вересня 1983 року по 29 червня 1987 року.

Факт проходження позивачем військової служби, навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі відповідачем не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки позивача, Рішення ВРЮ України від 19 вересня 2016 року.

Як вбачається з копії Рішення ВРЮ України від 19 вересня 2016 року, загальний стаж роботи позивач становить 23 роки 4 місяці, що дає йому право на звільнення з посади судді у відставку.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 2453-VI), згідно ст. 120 якого було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч.2 ст. 141 Закону України № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно положень ч.1 ст. 135 Закону України № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України № 2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як встановлено під час розгляду справи, 14.07.1997 року позивач був призначений суддею Ковпаківського районного суду м. Суми.

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у роз'ясненні Конституційного Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України №2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України № 2453-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив,що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

Суд зазначає, що втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584" стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Окрім того, Верховна Рада України звільнила позивача з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач протиправно не враховував до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, час проходження позивачем строкової військової служби у Збройних Силах СРСР та половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою (Харківський юридичний інститут ім. Ф.Є. Дзержинського).

Судом встановлено, що станом на час звернення позивача із заявою про призначення довічного грошового утримання загальний стаж роботи на посаді судді в сукупності складав 23 роки 4 місяці, то позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 відсотків грошового утримання працюючого судді.

Щодо вимог позивача в частині неврахування при визначенні розміру довічного грошового утримання судді матеріальної допомоги суд зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (тут і далі у редакції, яка діяла на час звернення позивача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання) суддя у відставці, який не досяг віку. встановленого ч. 1 цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягнення таким суддею віку, встановленого ч. 1 цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

За заявою позивача з 04.10.2016 року йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».

В травні 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням розміру матеріальної допомоги, виплата якої передбачена Законом.

Як вбачається з довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці заробітна плата позивачка складалася із окладу, надбавки за вислугу років та матеріальної допомоги.

Рішенням відповідача від 18.05.2017 року №813563 відмовлено позивачу у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з врахуванням допомоги на оздоровлення. (а.с. 72)

За ч.1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, та частиною 2 вказаної статті встановлено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Порядок, підстави призначенні розмір щомісячного довічного грошового утримання судді визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та з огляду на вказані вище норми законодавства, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до суддівської винагороди.

Посилання позивача на норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказаним законом врегульовано призначення, перерахунку і виплати пенсій, та не може бути застосоване при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді.

Виходячи з викладеного, при призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розгляді заяви та прийнятті рішення №813563 відповідач діяв відповідно до вимог законодавства.

За наведених вище обставин суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача: визнати протиправними дії відповідача в частині призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% від розміру суддівської винагороди без урахування до судового стажу роботи за вислугою років, періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі; зобов'язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби Збройних Силах СРСР з жовтня 1979 року по лютий 1982 року, половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Харківському юридичному інституті з вересня 1983 року по червень 1987 року, що з урахуванням часу роботи на посаді судді Ковпаківського районного суду м. Суми в сукупності складає 23 роки 4 місяці, та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу роботи за вислугою років в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 жовтня 2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю.

У зв'язку з частковим задоволення позову позивачу підлягають відшкодування судові витрати понесені на сплату судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, у розмірі 640 грн. шляхом стягнення вказаної суми за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 72, 94, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% від розміру суддівської винагороди без урахування до судового стажу роботи за вислугою років, періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби Збройних Силах СРСР з жовтня 1979 року по лютий 1982 року, половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою в Харківському юридичному інституті з вересня 1983 року по червень 1987 року, що з урахуванням часу роботи на посаді судді Ковпаківського районного суду м. Суми в сукупності складає 23 роки 4 місяці, та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу роботи за вислугою років в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 жовтня 2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на сплату судового збору в сумі 640 грн.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її повного тексту.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови виготовлено 01 жовтня 2017 року.

Суддя