Справа № 759/4106/17
Суддя: Величко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ун. № 759/4106/17
пр. № 2-а/759/185/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 рокуСвятошинський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді Величко Т.О., при секретарі Забелі А.В. розглянувши адміністративну справу за позовомОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання не правомірними дії щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання не правомірними дії щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії.

Позивач зазначив, що є Пенсіонером та перебуває на обліку в Святошинському відділі Пенсійного фонду України в м. Києві з жовтня 2002 року як інвалід II групи (трудове каліцтво) та отримує пенсію за віком з 2005 року. Перед виходом на пенсію за віком, грудень 2004-го року, Позивач зібрав всі необхідні документи і направив до Святошинського відділу Пенсійного фонду України в м. Києві. Оскільки, в ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування» вказано про те, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, Позивач подав довідку про заробітну плату для обчислення пенсії з Прикарпатського управління бурових робіт за останніх відпрацьованих п'ять років перед виходом на пенсію. В даній довідці також було вказано про те, що в зарплату входить районний коефіцієнт і північна надбавка. Однак, Святошинський відділ Пенсійного фонду України в м. Києві нарахував Позивачу пенсію, розмір якої, на його думку, занижено, із-за неврахування пільгового стажу роботи, адже Позивач 6 років та 6 місяців працював в районах Крайньої Півночі.

Позивач зазначив, що подав заяву до Святошинського відділу Пенсійного фонду України в м. Києві Управління з проханням перерахунку страхового стажу, так-як згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, про впорядкування пільг для осіб які працюють в районнах "Крайньої Півночі" та місцях, прирівняних до районів «Крайньої Півночі», Постановою ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року передбачалося надання пільг, щодо зарахування стажу роботи 1 рік за 1 рік та 6 місяців для обрахунку стажу виходу на пенсію за віком. 24.02.2017 року Позивачу була надіслана відповідь від Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за № 12965/06, в якій Відповідачем було вказано, що пільгові обчислення стажу роботи в районнах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі відповідно до зазначених Указів поширюється на тих робітників які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі і в прирівняних місцевостях до районів Крайньої Півночі. В зв'язку з відсутністю письмово трудового договору про роботу в районах районної Півночі та районах прирівняних до районів Крайньої Півночі, Відповідачем відмовлено Позивачу в зарахуванні пільгового обчислення стажу 1 рік роботи за 1 рік і 6 місяців, незважаючи на те, що вище вказаною довідкою підтверджено, що Позивачу виплачувався районний коефіцієнт і північна надбавка, а також надавалась додаткова відпустка.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечував, надав письмові заперечення проти позову (а.с.19-22) вказував, що між Урядами України і Російської Федерації 15.01.1993 р. підписано угоду «Про гарантії прав громадян, пропрацювавших в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, в сфері пенсійного забезпечення», якою передбачено, що громадяни обох країн, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право па пенсію по старості (за віком), а саме, чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років. Відповідно до частини п'ятої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу СРСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, було встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та від 26.09.1967р. "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967р. №530/П-28.

Представник відповідача зазначив, що у відповідності з Інструкцією періоди роботи у зазначених місцевостях зараховувалися до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 1 березня 1960р. один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 1 серпня 1945р. до 1 березня 1960р. один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01.08.1945р.Пільгове обчислення стажу відповідно до зазначених Указів (один рік за два; один рік за півтора) поширювалося тільки на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі і в прирівняних місцевостях (виключення складали робітники Дальбуду, Норильського, Ухтинського комбінатів).

Судом встановлено, що Позивач є інвалідом та перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України в м. Києві з жовтня 2002 року, як інвалід ІІ групи та отримує пенсію за віком з 2005 року.

Судом встановлено, що Позивач подав заяву до Святошинського відділу Пенсійного фонду України в м. Києві Управління з проханням перерахунку страхового стажу, так-як згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, про впорядкування пільг для осіб які працюють в районнах "Крайньої Півночі" та місцях, прирівняних до районів «Крайньої Півночі», Постановою ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року передбачалося надання пільг, щодо зарахування стажу роботи 1 рік за 1 рік та 6 місяців для обрахунку стажу виходу на пенсію за віком. 24.02.2017 року

Судом встановлено, що 24.02.2017 року Позивачу була надіслана відповідь від Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за № 12965/06, в якій Відповідачем було вказано, що пільгові обчислення стажу роботи в районнах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі відповідно до зазначених Указів поширюється на тих робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі і в прирівняних місцевостях до районів Крайньої Півночі.

Судом встановлено, що в зв'язку з відсутністю письмово трудового договору про роботу в районах районної Півночі та районах прирівняних до районів Крайньої Півночі, Відповідачем відмовлено Позивачу в зарахуванні пільгового обчислення стажу 1 рік роботи за 1 рік і 6 місяців, незважаючи на те, що вище вказаною довідкою підтверджено, що Позивачу виплачувався районний коефіцієнт і північна надбавка, а також надавалась додаткова відпустка.

Судом встановлено, що згідно довідки від 06.12.2016 року №10-2244 Прикарпатського управління бурових робіт, вбачається, що Позивач дійсно працював Івано-Франківському УБР з 05.03.1986 р. по 09.09.1992 року електрогазозварником.

Судом встановлено, що Позивач працював в РКП про що є запис в трудовій книжці та в довідці з Прикарпатського УБР ПАТ «УКРНАФТА», що Позивач працював вахто-експедиційним методом в Західному Сибіру. Івано - Франківське УБР працювало, а не перебувало в Західному Сибіру і за час роботи пробурене більше восьми мільйонів гірських порід і здано в експлуатацію більше 3500 нафтових і газових свердловин. Згідно «Основних положень про вахтовий метод» направлення працівника на вахту не являється службовим відрядженням. Вахтовий метод - особлива Форма організації робіт, яка основана на використанні трудових ресурсів поза місцем постійного проживання при умові, коли неможливо щоденно, доставляти працівників до місця проживання. Робота організовується по спеціальному режиму праці, як правило, сукупному обліку робочого часу, між вахтовий відпочинок надається в місцях постійного проживання.

Судом встановлено, що в пункті 3 пункту 6 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів районної Півночі від 06.05.1981 року вказано, що робітникам експедицій, круглорічних партій, нафтових розвідок, відділів, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі надаються пільги, передбачені Указами від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року. Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих Положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне врахування» пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів районної Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради озу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впровадження пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Судом встановлено, що Пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і місцевості, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни при умові укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надання додаткових пільг, зокрема підпунктом «д» встановлено - зарахувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах».

Згідно до пункту 2 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, відшкодовує за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основу законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливості неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач надав заперечення проти позову, які не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України,оскільки позивачем у відповідності до вимог ст. 2 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами, підтверджено трудовий стаж письмовими доказами ( а.с.12-13,15).

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню частково, з урахуванням вимог ст. 99 КАС України.

Керуючись: ст. ст. 160, 167, ч. 4 ст. 183-2, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.4 ч.1 с.202, 205, , 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання не правомірними дії щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням пільгового обчислення стажу.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати в пільговому обчисленні період роботи ОСОБА_1 з 05.03.1986р. по 09.09.1992р. - як трудовий стаж вироблений в районах Крайньої Півночі.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зробити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з врахуванням пільгового обчислення стажу з 14.10.2016 року, за виключенням вже проведених виплат.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржено до Київського Апеляційного адміністративного суду через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.О. Величко