Справа № 812/1144/17
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1144/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2017 № 34067-13, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому позивач просить: визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення 21.06.2017 № 34067-13.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачем отримано податкове повідомлення-рішення 21.06.2017 № 34067-13, яке вважає протиправними, з огляду на наступне.

Позивач є власником обєкту нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська,37-е, блок №3, м. Сєвєродонецьк, Луганська область. Згідно договору купівлі-продажу обєкту-будівель виробничо-торгівельного комплексу від 28.03.2007, загальна площа 1854,6 м2.

У відповідності до рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», яким вирішено викласти в наступній редакції п. 6.1 додатку № 1 до рішення міської ради від 30.05.2016 за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок»: 6.1 Ставки податку встановлюються за 1 кв. м. бази оподаткування для фізичних осіб: для обєктів нежилої нерухомості 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Вважає, що податковий орган при розрахунку розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу, повинен був застосовувати 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Проте, відповідачем в порушення вимог статті 266 Податкового кодексу України, рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200, нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу, який перевищує у 4 рази, від того відсотку розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня звітного (податкового) року та рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомленим належним чином, просив розглянути справу в порядку письмового провадження (а.с. 55).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До відділу діловодства та обліку звернень громадян суду надав письмові запереченнях (а. с. 26-30), та надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 59).

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищезазначені положення статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти, лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014, набрав чинності 01.01.2015, яким внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Статтею 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, що діє з 01.01.2015) визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

У той же час, статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, в якому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не передбачений.

Натомість, є податок на майно (підпункт 10.1.1 пункт 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм слідує, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить у повноваження місцевої ради, яка має прийняти відповідне рішення.

При цьому, згідно з пунктом 8.3. статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Наведене відповідає вимогам пункту 10.2 статті 10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно, а також кореспондує положенням пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Судом встановлено, що позивач є власником обєктів нерухомого майна, розташованих за адресою: вул. Заводська,37-е, блок №3, м. Сєвєродонецьк, Луганська область. Згідно договору купівлі-продажу обєкту-будівель виробничо-торгівельного комплексу від 28.03.2007, загальна площа 1854,6 м2 (а.с.6-9).

21.06.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення 34067-13, якими ОСОБА_1 згідно з пунктом 54.3.3, пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобовязання за платежем : «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості», за податковий період -2016 рік та застосовано ставку 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (а.с.5).

Рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 29.01.2015 №4288 встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, у додатках №№1,2,3 до вказаного рішення встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з 01.01.2015, зокрема: - для обєктів нежитлової нерухомості - 2 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року (ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому позивач просить: визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення 21.06.2017 № 34067-13.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивачем отримано податкове повідомлення-рішення 21.06.2017 № 34067-13, яке вважає протиправними, з огляду на наступне.

Позивач є власником обєкту нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська,37-е, блок №3, м. Сєвєродонецьк, Луганська область. Згідно договору купівлі-продажу обєкту-будівель виробничо-торгівельного комплексу від 28.03.2007, загальна площа 1854,6 м2.

У відповідності до рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 № 4288 «»Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», яким вирішено викласти в наступній редакції п. 6.1 додатку № 1 до рішення міської ради від 30.05.2016 за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок»: 6.1 Ставки податку встановлюються за 1 кв. м. бази оподаткування для фізичних осіб: для обєктів нежилої нерухомості 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Вважає, що податковий орган при розрахунку розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу, повинен був застосовувати 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Проте, відповідачем в порушення вимог статті 266 Податкового кодексу України, рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200, нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що належить позивачу, який перевищує у 4 рази, від того відсотку розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня звітного (податкового) року та рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомленим належним чином, просив розглянути справу в порядку письмового провадження (а.с. 55).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До відділу діловодства та обліку звернень громадян суду надав письмові запереченнях (а. с. 26-30), та надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 59).

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищезазначені положення статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти, лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014, набрав чинності 01.01.2015, яким внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Статтею 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, що діє з 01.01.2015) визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

У той же час, статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, в якому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не передбачений.

Натомість, є податок на майно (підпункт 10.1.1 пункт 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм слідує, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить у повноваження місцевої ради, яка має прийняти відповідне рішення.

При цьому, згідно з пунктом 8.3. статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Наведене відповідає вимогам пункту 10.2 статті 10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно, а також кореспондує положенням пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Судом встановлено, що позивач є власником обєктів нерухомого майна, розташованих за адресою: вул. Заводська,37-е, блок №3, м. Сєвєродонецьк, Луганська область. Згідно договору купівлі-продажу обєкту-будівель виробничо-торгівельного комплексу від 28.03.2007, загальна площа 1854,6 м2 (а.с.6-9).

21.06.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення 34067-13, якими ОСОБА_1 згідно з пунктом 54.3.3, пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобовязання за платежем : «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості», за податковий період -2016 рік та застосовано ставку 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (а.с.5).

Рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 29.01.2015 №4288 встановлений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, у додатках №№1,2,3 до вказаного рішення встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з 01.01.2015, зокрема: - для обєктів нежитлової нерухомості - 2 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року (а.с.64-69).

Відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 30.05.2016 №420 внесені зміни до рішення від 29.01.2015 №4288, а саме змінені ставки податку для обєктів нежитлової нерухомості (а.с.34).

Відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 26.01.2017 №1200 внесені зміни до рішення від 30.05.2016 №419, а саме змінені ставки податку для обєктів нежитлової нерухомості (а.с.32).

Спірним питанням між сторонами у даних правовідносинах є питання розмірів ставки податку на нерухоме майно для обєктів нежитлової нерухомості, які повинні застосовуватися у 2016 році: відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, що прийняте у 2015 році, чи рішення, яке прийняте у 2017 році.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3 пункту 12.3статті 12 ПК України).

При цьому, згідно з пунктом 12.5 статті 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього кодексу.

Разом з тим, відповідно до підпункту 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

За правилами пункту 12.5 статті 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Таким чином, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Тобто, рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняте в 2017 році, саме 26.01.2017, не може бути застосоване при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік. Рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області може бути застосовано податковим органом при розрахунку відповідного податку на майно, відмінне від земельної ділянки, у 2018 році при розрахунку зазначеного податку за 2017 рік.

Тобто, рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 29.01.2015 №4288, яким встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 2% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, правомірно застосовано податковим органом при розрахунку зазначеного податку, оскільки даним рішенням міської ради у відповідності до вимог Податкового кодексу України, визначено розмір ставки по даному податку на 2016 рік.

Оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у 2016 році застосуванню підлягають ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які запроваджені рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 29.01.2015 №4288, оскільки саме це рішення міської ради встановлює розмір ставки по даному податку на 2016 рік, а відтак позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У звязку із відмовою в задоволені позову судові витрати зі сплати судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2017 № 34067-13 відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі якщо постанову було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3