Справа № 161/4788/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7634/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2017 року у справі №161/4788/17 за позовом ОСОБА_2 до адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

23.03.2017 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради, просила визнати протиправною та скасувати постанову №207 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 07.03.2017 про застосування до позивача адміністративного стягнення і справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2017 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2017 та прийняти нову, якою позов задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем не було надано доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відповідне правопорушення. Вказує, що висновок про те, що саме позивач без дозвільної документації розмістила штендер установи ТОВ «Споживчий центр», зроблений працівником, який склав протокол, лише з тих підстав, що позивач є працівником ТОВ «Споживчий центр» та знаходилась всередині приміщення відділення ТОВ «Споживчий центр». Зазначає, що позивач є касиром відділення №152 ТОВ «Споживчий центр» та відповідно до посадової інструкції завданням позивача є здійснення операцій, повязаних з прийманням та видаванням готівкових грошових коштів через касу підприємства. Апелянт зазначає, що не уповноважена будь-яким чином розміщувати рекламу Товариства та володіти інформацію про наявність/відсутність дозвільних документів на рекламу Товариства. Також, апелянт вказує, що не є посадовою особою Товариства, яка відповідає за отримання дозвільної документації, за розміщення реклами, не зобовязана володіти інформацією про наявність дозволів, не є належною посадовою особою на яку може бути накладено адміністративне стягнення за порушення порядку розміщення реклами. Отже, вважає, абсолютно необґрунтованим та незаконним висновок суду про законність постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.03.2017 №207.

Від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що адмінкомісія при міськвиконкомі була компетентна розглядати дану справу, вина ОСОБА_2 встановлена, законність та обґрунтованість складення протоколу перевірено, докази досліджено, порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності дотримано, особу своєчасно повідомлено про місце та дату розгляду справи тому оскаржувана постанова обґрунтована. При цьому, позивачем не доведено відсутності самого факту правопорушення з його сторони, зокрема, не надано дозвіл на встановлення реклами. Будь-яких заперечень щодо неналежності їй рекламоносіїв у протоколі позивач не надала.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2 працює касиром «Швидко гроші», відділення 41 ТОВ «Споживчий кредит».

23.02.2017 інспектором департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення №34-17 згідно з яким 23.02.2017 о 9 год. 59 хв. виявлено, що ОСОБА_2 порушила правила благоустрою м.Луцька, а саме розмістила рекламний щит «Швидко гроші» у кількості дві штуки по вул.Глушець, 13, що у м.Луцьку на тротуарі біля аптеки «Волиньфарм», що є порушенням ст.152 КУпАП, п.п.2.5.5.1.13 Правил благоустрою м.Луцька від 29.07.2009 №44/2 (а.с.17).

Протокол про адміністративне правопорушення №34-17 від 23.02.2017 разом з рапортом інспектора департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради від 23.02.2017 (а.с.20) та фотознімками (а.с.22-23) розглянуто 07.03.2017 на черговому засіданні адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради, про яке ОСОБА_2 повідомлено повісткою (а.с.18), яка надіслана рекомендованим листом 01.03.2017, та винесено постанову №207, якою ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення правил благоустрою, а саме: самовільне розміщення рекламного щита «Швидко гроші» у кількості двох штук по вул.Глушець,13, що у м.Луцьку на тротуарі без відповідних дозвільних документів, що є порушенням п.2.5.5.1.13 Правил благоустрою міста Луцька (а.с.25).

Вважаючи вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі КУпАП) порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.218 КУпАП передбачено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст.152 цього Кодексу.

Відтак, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за порушення правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до ч.2 ст.5 КУпАП сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №2807-IV).

Згідно з пп. «г» п.1 ч.1 ст.13 Закону №2807-IV вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки належать до об'єктів благоустрою населених пунктів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.16 Закону №2807-IV на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Частиною 1 ст.20 Закону №2807-IV встановлено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Відповідно до положень статті 34 Закону №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.42 Закону №2807-IV до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у порушенні встановлених державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів.

Так, рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2 затверджено Правила благоустрою міста Луцька (далі Правила), які установлюють порядок благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою міста Луцька, визначають права та обов'язки учасників правовідносин у сфері благоустрою на території міста.

Відповідно до п.1.3 у Правилах наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема: субєкти благоустрою органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, фізичні особи підприємці, органи самоорганізації населення, громадяни; зовнішня реклама реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг тощо; обєкт благоустрою території загального користування, зокрема вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Підпунктом 2.5.1.9 пункту 2.5 Правил встановлено, що власники обєктів благоустрою мають право розміщувати елементи зовнішньої реклами, рекламоносії, малі архітектурні форми та елементи зовнішнього благоустрою на підставі проектної, дозвільної документації, затвердженої в установленому порядку.

Згідно з підпунктом 2.5.5.1.13 пункту 2.5.5 Правил на обєктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми.

Розділом 8 Правил визначено порядок розміщення та утримання обєктів зовнішньої реклами, зокрема згідно з п.8.2 рекламні засоби розміщуються та демонтовуються у відповідності до дозвільної документації, оформленої КП «Луцькреклама» в установленому порядку. Підставою для виконання робіт, пов'язаних з встановленням рекламних засобів, є дозвіл (ордер) на роботи з благоустрою (п.8.4).

Відповідно до п.8.5 Правил рекламні засоби, які встановлені самовільно або з порушенням вимог дозвільної документації, демонтуються власниками (балансоутримувачами), а за умови неможливості виявлення власника відшкодовують завдані збитки у порядку встановленому чинним законодавством.

Статтею 16 Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 №270/96-ВР встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3 ч.2 ст.27 Закону України «Про рекламу» розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами несуть відповідальність за порушення законодавства про рекламу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що під розповсюджувачем реклами Закону України «Про рекламу» розуміє особу, яка здійснює розповсюдження реклами.

Згідно з пунктом 45 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, контроль за додержанням правил розміщення зовнішньої реклами здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства, уповноважені особи яких відповідно до пункту 46 цих Правил у разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами звертаються до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2011 №770-1 затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами у місті Луцьку відповідно до пунктів 6.2 та 6.3 якого у разі виявлення порушення під час розповсюдження та розміщення зовнішньої реклами особа, уповноважена виконавчим органом ради, складає Акт виявлення порушення під час розміщення зовнішньої реклами (додаток 6), Вимогу про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Луцьку (додаток 7) та звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк. Розповсюджувач зовнішньої реклами, винний у порушенні Порядку розміщення зовнішньої реклами, несе відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що субєктом порушення правил благоустрою територій населених пунктів, яке полягає у самовільному (без відповідної дозвільної документації) встановленні на об'єктах благоустрою об'єктів зовнішньої реклами, є особа, яка здійснює розповсюдження реклами (розповсюджувач зовнішньої реклами).

Відповідно до наявної в матеріалах справи Посадової інструкції касира ТОВ «Споживчий центр», затвердженої Інспектором з кадрів ТОВ «Споживчий центр» 30.01.2017, до функціональних обовязків касира не входить розміщення, узгодження або встановлення рекламних конструкцій (а.с.3).

Водночас, як вбачається зі змісту листа Управління розвитку підприємництва та реклами Луцької міської ради від 26.04.2017 №.1-10/119 дозволи на розміщення зовнішньої реклами не надавались для ТОВ «Споживчий кредит» як юридичній особі.

Відтак, позивач як працівник ТОВ «Споживчий кредит», до службових обов'язків якого не входить розповсюдження зовнішньої реклами (розміщення, встановлення рекламних конструкцій, отримання відповідних дозвільних документів), не є суб'єктом адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП порушення правил благоустрою м.Луцька, а саме самовільне розміщення рекламного щита «Швидко гроші» у кількості двох штук на тротуарі по вул.Глушець,13, що у м.Луцьку без відповідних дозвільних документів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу закріпленого ст.7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необгрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.280 КУпАП та не надано суду доказів, зокрема відеозапису чи фотографій, які б підтверджували наявність складу правопорушення в діях саме позивача та спростовували б його позицію.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови №207 адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради від 07.03.2017 суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та є підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, щодо позовної вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС України, який кореспондується з положеннями пункту 1 частини 1 статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.152 КУпАП.

Натомість ст.218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.152 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1.ч.1.ст.157 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 41, 94, 157, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2017 року у справі №161/4788/17 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №207 адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Луцької міської ради від 07.03.2017.

Провадження у справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_1
Повний текст Постанови складено 28.09.2017