Справа № 332/1338/17
Суддя: Андрюшина Л. А.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1338/17
Провадження №: 2-а/332/59/17
ПОСТАНОВА
іменем України
21 вересня 2017 року Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Андрюшиної Л.А.

за участю секретаря Ковтуна В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 з адміністративним позовом про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимогитим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із нею. Дитина народилася у Бельгії. В листопаді 2016 року вона разом із дочкою приїхала в Україну до свого постійного місця проживання в м. Запоріжжя. Батько її дитини ОСОБА_3 спочатку проживав з ними, а 10 січня 2017 року покинув її з дитиною та став мешкати окремо. Де на теперішній час проживає батько дитини їй невідомо, долею дитини він не цікавиться, тим самим усунувся від виконання обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, що унеможливлює отримання нею письмової згоди батька на реєстрацію дитини за місцем проживання матері. Спір між нею та батьком дитини ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання дитини відсутній. 11 травня 2017 року вона звернулася до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання її дитини разом із нею, але отримала відмову, яка зафіксована у поданій нею заяві. Відмова мотивована відсутністю законного представника (батька дитини). Формально відмова у реєстрації відповідає вимогам ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», але відсутність реєстрації її малолітньої дочки суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав і свобод, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Вважає, що відсутність письмової згоди батька її дочки не повинна бути перешкодою для здійснення реєстрації місця її проживання за адресою матері, оскільки це суперечить іншим нормам права як України, так і міжнародним нормам, обов`язковість яких визнана Верховною Радою України, зокрема, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду та просить скасувати рішення відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.05.2017 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати здійснити реєстрацію її місця проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та додатково зазначила, що на теперішній час їй стало відомо, що батько дитини ОСОБА_3 виїхав за кордон, що також позбавляє її реальної можливості отримати згоду батька на реєстрацію дитини за місцем її проживання.

Представник відповідача - департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Герговська К.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до справи, відповідно до яких пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 207, визначено перелік документів, які повинна надати особа для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання. Зокрема, реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, реєстрація місця проживання малолітньої дитини без згоди другого батька можлива лише на підставі рішення суду або рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини. Рішення про відмову в реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику, що і було зроблено у випадку з позивачем ОСОБА_1 , з підстав, передбачених у ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки для реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивачем не було надано повного пакету документів. Таким чином, позивачу ОСОБА_1 на законних підставах було відмовлено в реєстрації місця проживання її малолітньої дитини, права якої порушуються виключно її батьком, а не відповідачем (а.с.65-67,116-117). Крім того, представник відповідача зазначила, що оскільки департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради забезпечує реалізацію державної політики у сфері реєстрації/зняття з реєстрації фізичних осіб, саме зазначений департамент і є відповідачем у справі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до положень ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2)суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору(ч.6 ст. 9 КАС України). Разом з тим, згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанція про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки(усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до п 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 №1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг до відповідного центру, окрім інших документів, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; свідоцтво про народження, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку. Пунктом 2.3 вказаного Порядку встановлено, що відомості про дітей до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207 також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому законом порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207).

Згідно свідоцтву про народження № 1844, виданому Бюро РАЦС комуни Ікселт, Бельгія, засвідченому 14 листопада 2016 року віце-консулом Посольства України в Бельгії Бодровою О.Ю. за № 570/972 встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в комуні Іксель і її батьками є: ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_5 мати(а.с.6-10). Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Згідно довідки Посольства України в Королівстві Бельгія від 14 листопада 2016 року № 94, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована громадянкою України(а.с.27).

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджено договором дарування та витягом про реєстрацію права власності на нерухому майно(а.с.12,13). За вказаною адресою позивач значиться зареєстрованою з 12.01.2010 року(а.с.11).Інші особи в зазначеному житловому приміщенні зареєстрованими не значаться(а.с.62).

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Положеннями ч.4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків(усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Судом встановлено, що батьки дитини з січня 2017 року однією сім`єю не проживають та малолітня дитина ОСОБА_2 залишилася проживати разом із матір`ю позивачем ОСОБА_1 .. Як стверджує позивач, спір з приводу місця проживання дитини між її батьками відсутній. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору щодо визначення її місця проживання, судом під час розгляду справи також не встановлено.

11.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою свого місця проживання. У день звернення 11.05.2017 року позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої дитини з посиланням на ст.9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки відсутній другий законний представник(батько дитини), що підтверджується відповідними записами на зворотній стороні заяви позивача про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини(а.с.5). Отже, судом встановлено, що єдиною підставою для відмови у реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 за місцем проживання матері є відсутність письмової згоди батька дитини на виконання вказаної дії, обов`язковість надання якої відповідач обґрунтовує п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що батько малолітньої ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим за місцем проживання позивача. Крім того, відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 17.04.2017 року перетнув державний кордон України у напрямку виїзду. Іншої інформації немає(а.с.114). Отже, судом встановлено, що батько малолітньої дитини ОСОБА_2 з 17.04.2017 року і до теперішнього часу перебуває за межами України.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства". Відповідно до статті 18 вказаного закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст.3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При вирішені питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, а саме пункт 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, необхідно зауважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими законодавством та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Як встановлено судом, батько малолітньої дитини ОСОБА_2 виїхав за межі України, що підтверджується наданою суду інформацією про перетин ним державного кордону. Долею дитини, як стверджує позивач, батько не цікавиться, тим самим усунувся від виконання ним обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, що унеможливлює отримання позивачем письмової згоди батька дитини на її реєстрацію за місцем проживання матері. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дитини щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено, оскільки дитина залишилася проживати з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 , відповідач виїхав до іншої країни де зараз і перебуває. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивача ОСОБА_1 за місцем її фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист.

Враховуючи встановлені по справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання, що відмовляючи у здійсненні реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 за місцем проживання її матері, відповідач хоча й діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений пунктами 11, 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року, однак, без урахування інтересів дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства». Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням положень Закону України «Про охорону дитинства» та статті 3 Конвенції "Про права дитини". Таким чином, суд вважає, що рішення відповідача у спірних відносинах підлягає скасуванню як таке, що прийнято без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з використанням повноважень не з тією метою, з якою вони надані.

Представник відповідача ОСОБА_7 з посиланням на Положення про департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, стверджувала, що саме департамент є належним відповідачем по справі. Відповідно до пункту 3.13 Положення про департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, затвердженого Рішенням міської ради № 52 від 25.01.20017 року, департамент забезпечує здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб. Разом з тим, здійснення такої реєстрації належить до функцій відділів реєстрації фізичних осіб, яким у даному випадку є відділ реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (пункт 3.1 Положення, затвердженого наказом директора реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 3-р від 26.02.2016 року).

При вирішенні спору по суті, суд враховує, що окрім повноважень суду у разі задоволення адміністративного позову, які встановлені ст. ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Таким чином, суд, приймаючи постанову про задоволення позовних вимог, повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права та законності, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме, слід скасувати рішення відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.05.2017 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради забезпечити здійснення відділом реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 69-71, 79, 86, 158-162, 163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати рішення відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.05.2017 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради забезпечити здійснення відділом реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради державної реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Андрюшина Л.А.