Справа № 243/6260/17
Суддя: Пронін С. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження № 2-а/243/314/2017
справа № 243/6260/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючий - суддя Пронін С.Г.

при секретарі Чевела С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Словянського управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

04 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним рішення № 8 від 01.02.2017 року про відмову в призначенні пенсії згідно Списку № 1, та зобовязати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком № 1 відповідно до п «а» ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, свої вимоги він мотивував тим, що з у період з 02.01.1986 року по 03.02.2009 рік він був прийнятий учнем гірника очисного забою з підземним робочим днем для проходження виробничої практики на Шахті "Комсомолець". 03.02.2009 року його було переведено гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті, 14 вересня 2017 року він звільнився за власним бажанням. 27.02.2017 року у звязку із тим, що на території м. Горлівка Донецької області знаходиться зона АТО, він був вимушений звернутися з заявою в пенсійний фонд м. Словянська с заявою про призначення йому пенсії за Списком № 1, розділ 1 , підрозділ 11а відповідно до Постанови КМУ № 36 від 16.01.2003 року. Рішенням Словянського обєднаного ПФУ № 8 від 01.02.2017 року, йому було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки в нього відсутній пільговий стаж. Вказує на те, що відповідач зарахував тільки довідки про заробітну плати які мають українську печатку. А довідки в період з 2015 року фондом враховано не було. З вказаним рішенням він не згоден, у звязку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним рішення № 8 від 01.02.2017 року про відмову в призначенні пенсії згідно Списку № 1, та зобовязати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком № 1 відповідно до п «а» ст.. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року.

Позивач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи. Надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності та за участю його представника ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_2 яка діє на підставі довіреності від 01.03.2017 року, в судовому засіданні надала пояснення анологічні викладені у адміністративному позові, вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє у справі на підставі довіреності юридичної особи № 41/12 від 03.01.2016 р., у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та пояснила, що 27 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «а» 01.02.2017 року Слов'янське

об'єднане УПФУ відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії, оскільки на момент звернення у ОСОБА_1 не має необхідного пільгового стажу (неможливо здійснити перевірку пільгових довідок та зарахувати в пільговий стаж періоди роботи ОСОБА_1 з 02.01.1986 р. по 30.03.1986 р. з 30.08.1988 р. по 08.06.1994 р., з 29.05.2006 р. по 09.02.2007 р.,26.02.2007 р. по 23.01.2017). Страховий стаж ОСОБА_1 складає 31 рік 03 місяці 13 днів. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, враховуючи думку сторін по суті заявлених вимог, встановив наступне.

ОСОБА_1 27.02.2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому на час звернення позивач досяг 50 років, що підтверджується копією паспорта позивача

Відповідно до копії трудової книжки БТ-І № 7227317, виданої на ім'я ОСОБА_1, він:

- 02 січня 1986 року зарахований учнем гірника очисного забою з підземним робочим днем в Шахті «Комсомолец» на виробничу практику

- 30.03.1986 року звільнений у звязку із закінченням виробничої практики на шахті «Комсомолець»

- 30.08.1988 року прийнято на посаду гірничого майстру з повним робочим днем в шахті «Комсомолець»

- 30.11.1989 року переведено учнем забійника з повним робочим днем в шахті

- 10.12.1989 року переведено на посаду забійника з повним робочим днем в шахті

- 17.07.1991 року переведено на посаду гірничого майстра з повним робочим днем в шахті.

- 07.09.1992 року переведено на посаду гірничоробочого очисного забою з повним робочим днем в шахті.

- 08.06.1994 року звільнено за ст.. 38 КЗпП України

- 29.05.2006 року прийнято на посаду підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті. ОСОБА_4Гайового.

-09.02.2007 року звільнено за ст.. 38 КЗпП України

-26.02.2007 року прийнято на посаду гірничоробочого очисного забою з повним робочим днем в шахті ім.. В.І. Леніна ДП «Атемвугілля»

- 07.11.2008 року призначений на посаду гірничого майстра з повним робочим днем на шахті.

03.02.2009 року переведено на посаду гірничоробочого очисного забою з повним робочим днем в шахті.

14.09.2017 року звільнений за ст.. 38 КЗпП України

Зазначені записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписами начальниками відділів кадрів відповідних підприємств та скріплені їх печатками.

Трудова книжка, відповідно до положення ст.48 КЗпП України, ст.62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Позивачем для призначення йому пенсії до Словянського обєднаного управління пенсійного фонду України були надані Довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так з Довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 23.01/02 від 23.01.2017 року вбачається, що заробітна ОСОБА_1, яка враховується при обчисленні пенсії, склала 238,09438 грн. Також з вказаної довідки вбачається, що вона затверджена печаткою ДП «Артемвугілля», та видана на підставі особових рахунків № 1308 за 1989-1994 рр., по шахті «Комсомолець» архів якої знаходиться на зберіганні в ДП «Артемвугілля» за адресою: Донецька обл. , м. Горлівка .

З Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 23.01/01 від 23.01.2017 р. , вбачається що ОСОБА_1 працював повний робочий день на Шахті «Комсомолець» і за

період з 02.01.1986 р. по 08.06.1994 рік виконував роботи гірничого. Вказаною довідкою ОСОБА_1 підтверджено трудовий стаж для призначення пенсії за вислугою років, та підтверджено, що він дійсно працював майстром

Зазначені довідки відповідач не прийняв, оскільки довідки видані підприємствами, які розташовані на території, що тимчасово не контролюється українською владою. Дійсно, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ці довідки є недійсними і не створюють правових наслідків.

Однак, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...».

Таким чином суд бере до уваги відомості, які зазначені у довідці № 23.01/01 від 23.01.2017., засвідчені підписами в.о. генерального директора, заступника генерального директора та помічником генерального директора з правових питань ДП «Артемвугілля», та печаткою із зазначенням коду ЄДРПОУ, та відомості, зазначені у довідках 23.01/02 від 23.01.2017, засвідчені підписами в.о. генерального директора, заступника генерального директора та помічником генерального директора з правових питань ДП «Артемвугілля» та печаткою із зазначенням коду ЄДРПОУ, враховуючи, що вони повністю узгоджуються із відомостями, зазначеними у трудовій книжці ОСОБА_1, з огляду на неможливість позивачу в інший спосіб отримати відомості, зазначені у цих довідках, хоча й не визнає зазначені довідки офіційними документами.

Зі змісту рішення Слов'янського об'єднаного УПФУ № 8 від 01.02.2017 року вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 є неможливість здійснити перевірку пільгових довідок та зарахувати в пільговий стаж періоди роботи ОСОБА_1 з 02.01.1986 р. по 30.03.1986 р. , з 30.08.1988 р. по 08.06.1994 р., з 29.05.2006 р. по 09.02.2007 р, 26.02.2007 р. по 23.01.2017 р. оскільки довідки надані ДП «Артемвугілля» яке перереєстроване по вул.. Куйбишева,б. 66 м. Святогірськ Донецької області не підтвердило первинність вказаних документів, а архівні документи знаходиться на непідконтрольній українській владі стороні.

Згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті виконанням робіт, передбачених Списком №1, виконання яких проводиться на протязі повного робочого дня. При цьому під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу (роз'яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства праці від 10.05.1994 р. № 01-3/406-02-2 та № 06-1649).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Також ст.48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

Також суд зазначає, що за нормами ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах.

Відповідно до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджений постановою КМУ від 16.01.2003 р. № 36, а саме до розділу І, ч.1 п.1.1а до відповідних професій віднесені а) усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах в переліку «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень».

Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день на підземних роботах - є записи в його трудовій книжці, що відповідає вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту.

При цьому суд зазначає, що позивач працював за професіями, які віднесені до Списку 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці від 16.01.2003 р. № 36, і дає право на пенсію.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на пенсію згідно ст. 13 п. «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, судом враховується, що позивач на час звернення та в дійсний час не має можливості надати на адресу відповідача належні уточнюючі довідки, які вимагаються відповідачем, за незалежних від волі позивача причин, так як відповідні підприємство, а розташоване у м. Горлівка на теперішній час, яке відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, віднесено до переліку населених пунктів, на території який органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що не заперечується і представником відповідача .

Тобто отримати відповідні довідки із вказаного підприємства позивачем в будь-який спосіб неможливо. Але ж, надання такої довідки, на вимогу відповідача по перше: не є обґрунтованим за тих підстав, що така вимога була б обґрунтованою, в розумінні п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, що затверджений постановою КМУ України від 12.08.1993р. № 637, тільки у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а по-друге: в даному випадку всі відповідні записи, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії, в трудовій книжці позивача є.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає право позивачу на пільгових умовах за віком (за ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення») суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно дост..13 п «а» ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Приймаючи такий висновок, суд враховує також думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.3 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмов у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з 02.01.1986 р. по 30.03.1986 р. , з 30.08.1988 р. по 08.06.1994 р., з 29.05.2006 р. по 09.02.2007 р, 26.02.2007 р. по 23.01.2017 р у зв'язку з тим, що позивач не надав уточнюючі довідки підприємств, було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції встановлена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці. При цьому слід враховувати, що позивач не має можливості надати належні уточнюючи довідки про пільговий стаж роботи на шахтах, оскільки архіви підприємств знаходяться на тимчасово окупованій території.

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці - становлять дискримінаційне поводження по відношенню до особи, яка навіть теоретично не може надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого вст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації заявника є проявом непрямої дискримінації.

А так, враховуючи наведені правові норми, суд зазначає, що дії відповідача щодо вимагання від позивача уточнюючої довідки для призначення йому пенсії є порушенням конституційних прав позивача, тому що це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, які закріплені Основним Законом України.

При цьому, позивач надав достатньо доказів, згідно вимог законодавства, які підтверджують його право на пенсію згідно до ст.13 п.«а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При таких встановлених судом обставинах та положеннях законодавства, суд вважає, що рішення відповідача від 01 лютого 2017 р. про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом встановлено, що з урахуванням встановлених судом фактичних обставин по справі позивач має право та достатньо трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв'язку із зазначеним суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить зобов'язати Слов'янське об'єднане УПФУ призначити йому пенсію з 25 березня 2016 року. Зі змісту рішення Слов'янського об'єднаного УПФУ № 25 від 24.06.2016 року про відмову у призначенні пенсії вбачається, що 25 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Слов'янського об'єднаного УПФУ Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зазначене рішення у встановленому законом порядку не скасоване, тому відмова у призначенні пенсії вважається правомірною.

Діючим законодавством України не передбачений обов'язок або право Пенсійного фонду України здійснювати призначення пенсії без відповідного волевиявлення пенсіонера. Заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а»ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за результатами розгляду якої 01 лютого 2017 року ухвалене оскаржуване рішення № 8, отримана відповідачем 27 січня 2017 року, а отже таке призначення має бути здійснено саме з моменту звернення позивача 27 січня 2017 року.

На підставі викладеного, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, керуючись ст.ст.2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Словянського управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Рішення № 8 Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 грудня 2016 року «Про відмову в призначенні пенсії» визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пільгову пенсію відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року з 27 січня 2017 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається Донецькому апеляційному адміністративному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадку та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу,було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: С.Г.Пронін