Справа № 806/1832/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"26" вересня 2017 р. Справа № 806/1832/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС України про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 12.06.2017 р. ,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірним дії (бездіяльність) Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС України в частині ненадання повної та недостовірної інформації на звернення від 12.06.2017р. та зобов'язати Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС України надати повну та достовірну інформацію на звернення від 12.06.2017р..

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.07.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, дослідивши доводи апеляц2ійної скарги колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 14.06.2017р. направив до Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС України звернення від 12.06.2017р., у якому просив повідомити:

- Чи відома інформація, що він звернувся до Головного сервісного центру МВС України та Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області щодо корупційних правопорушень державного службовця ОСОБА_4, який підробляв головою ОСББ та був розпорядником банківських рахунків поза державною службою.

- Чи відома інформація, що в подальшому державні службовці та посадові особи Головного сервісного центру МВС України та Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області приховують ознаки злочину з боку підлеглих, які викрадають та розповсюджують документи з ознаками злочину за ст.ст.163,185 КК України.

Вважаючи, що на даний запит відповідач не надає повну та достовірну інформацію, позивач звернувся до суду.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким відмовлено в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Закон України "Про інформацію" (далі - Закон) встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Під інформацією Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Закон України "Про звернення громадян" передбачає, що громадяни України мають право звернутися до: органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, скаргою про їх порушення.

Частиною 6 статті 5 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду (ч.1 ст.14 Закону України "Про звернення громадян").

Згідно з ч.1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею ст.20 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку встановлення подачі громадянином звернення до органу, до компетенції якого не належить вирішення порушених у ньому питань, такий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін переслати його за належністю до відповідного органу чи посадової особи, яка, у свою чергу, зобов'язана в силу Закону про звернення розглянути останнє.

У зв'язку з тим, що звернення позивача, яке за своєю суттю є заявою, не належить до компетенції відповідача, останній в силу норм ст.7 Закону України "Про звернення громадян" зобов'язаний був скерувати звернення позивача до розпорядника інформації.

Як підтверджується матеріалами справи, Управління запобігання корупції та проведення люстрації листом від 20.06.2017 р. №18/2-Г-44 повідомило позивача про те, що Управлінням в межах компетенції розглянуто звернення гр. ОСОБА_3 від 12.06.2017р. та було направлено за належністю для розгляду до Головного сервісного центру МВС (а.с.13).

Відповідно до ст.ст.11,71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені позивачем, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 вул.Житомирська,229,с.Биків,Брусилівський район, Житомирська область,12642

3- відповідачу/відповідачам: Управління запобігання корупції та проведення люстрації МВС України вул.Академіка Богомольця, 10,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601

4 - ОСОБА_3 м.Житомир проспект Миру,1 "В" кв.16, 10020 - ,