Справа № 817/109/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербаков В.В.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"25" вересня 2017 р. Справа № 817/109/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, треті особи- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконними дії ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_17 звернувся до суду з позовом до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області) про визнання незаконними дій щодо передачі нежитлової будівлі Літ."А-1", загальною площею 58,5кв.м., розташованої по АДРЕСА_5, для примусової реалізації шляхом проведення електронних торгів.

В обґрунтування позову посилався на те, що державним виконавцем незаконно передано нерухоме майно для примусової реалізації шляхом проведення електронних торгів, чим порушено його права.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.06.2017 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо передачі нежитлової будівлі Літ. "А-1", загальною площею 58,5кв.м, розташованої по АДРЕСА_2, для примусової реалізації шляхом проведення електронних торгів.

Присуджено на користь позивача ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області судовий збір в сумі 640,00грн. (шістсот сорок гривень).

Не погоджуючись з вказаною постановою, третя особа- Шевчик Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, відповідно до рішень Рівненської міської ради №1055 від 18.08.2011 р. "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 у спільну часткову власність шляхом викупу", № 1406 від 22.11.2011 р. "Про внесення змін до Рішення Рівненської міської ради № 1055 від 18.08.2011 року", а також №1746 від 23.02.2012 р."Про внесення змін до п.3 Рішення Рівненської міської ради № 1406 від 22.11.2011 року", розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 у спільну часткову власність шляхом викупу громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування головного виробничого корпусу) частково за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Рівненської міської ради в м.Рівному по АДРЕСА_2.

Ухвалою Рівненського міського суду від 30.04.2015 р. у справі №569/4990/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ТОВ "Рівне-Стиль" про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми за майно та відшкодування моральної шкоди, затверджено мирову угоду, відповідно до якої крім іншого за ОСОБА_7 суд визнав право власності на споруду загальною площею 60,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_5

В подальшому дану споруду позивач ОСОБА_7 відчужив по договору купівлі-продажу ОСОБА_6, яка пізніше змінила її поштову адресу з АДРЕСА_4 на АДРЕСА_3 на підставі наказу "Про присвоєння поштової адреси" № 174 від 19.06.2015 р.

Апеляційний суд Рівненської області, переглядаючи судове рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 18.01.2016 р. ухвалу Рівненського міського суду від 30.04.2015 р. скасував, а справу направив на новий розгляд. При цьому суд апеляційної інстанції у висновках зазначив, що затверджуючи мирову угоду, де серед іншого визнано за ОСОБА_7 право власності на споруду площею 60,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_2, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, вийшов за межі позовних вимог та визнав за позивачем право власності на споруду, яка не була предметом його позовних вимог. Крім цього апеляційний суд зазначив, що і ОСОБА_7, і ОСОБА_4 є співвласниками нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яким заплановано до відведення у спільну часткову власність земельну ділянку загальною площею 1397 кв. м., із яких ОСОБА_4 планується для передачі 866,5 кв. м. (62%), а ОСОБА_7 530,5 кв. м. (38%). Ухвала апеляційного суду Рівненської області від 18.01.2016 р. набрала законної сили з моменту проголошення, тобто - 18.01.2016 р.

Місце розташування об'єкту нерухомого майна, а саме споруди загальною площею 60,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано ОСОБА_7 на підставі ухвали Рівненського міського суду від 30.04.2015 р., знаходиться в межах земельної ділянки, що запланована для відведення у спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_7

У даній справі суд встановив, що ухвалою Рівненського міського суду від 24.02.2016 у справі №569/4990/15-ц заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково: накладено арешт на об'єкт нерухомого майна літ «А-1», нежитлова будівля, на об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 58,5кв.м., реєстраційний номер об'єкта 01, за адресою АДРЕСА_2-б, що в минулому була спорудою площею 60,1кв.м. за адресою АДРЕСА_2; заборонено державним реєстраторам, нотаріусам проводити, здійснювати будь-які дії пов'язані з реєстрацією, перереєстрацією споруд, нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_2 (а.с.5).

На виконання вказаного рішення суду, 01.03.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено інформацію про державну реєстрацію обтяжень за №13499803 (а.с.7).

В той же час, на виконанні Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області перебувало виконавче провадження №50721312 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Чубая О.С. від 30.03.2016 №199 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 невиплачених, на підставі договору позики грошових коштів в сумі 15000,00грн., в строк до 26.02.2016 включно суми позики та 150,00грн. плати за вчинення виконавчого напису , яке відкрито постановою старшого державного виконавця Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Полюховичем Р.М.

21.09.2016 старшим державним виконавцем Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Полюховичем Р.М, на підставі постанови від 07.04.2017 про арешт майна та заборону його відчуження, описано та накладено арешт на нежитлову будівлю Літ.«А-1» (металева конструкція обшита металопрофілем зеленого кольору) по АДРЕСА_5, загальною площею 58,5 кв.м., що належить ОСОБА_6 (а.с.64-65, 69-70).

02.12.2016 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вчинено реєстраційний запис щодо арешту вищевказаного нерухомого майна за реєстраційним №17784262 (а.а.с.7-8).

У січні 2017 року позивач із електронного ресурсу, що є складовою частиною системи електронних торгів на порталі Державного підприємства «СЕТАМ», дізнався про примусову реалізацію вказаної споруди шляхом проведення електронних торгів.

ОСОБА_4, вважаючи дії виконавчого органу щодо примусової реалізацію вищевказаного майна шляхом проведення електронних торгів такими, що порушують його права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), які набрали чинності 05.10.2016, визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом №1404-VIII випадках - на приватних виконавців.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження №50721312 прийнята 07.04.2016 на підставі заяви стягувача ОСОБА_3 від 04.04.2016 про примусове виконання виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Чубая О.С. від 30.03.2016 №199 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 невиплачених, на підставі договору позики грошових коштів в сумі 15000,00грн., в строк до 26.02.2016 включно суми позики та 150,00грн. плати за вчинення виконавчого напису (а.с.62).

Примусове виконання даного виконавчого документа здійснювалося державним виконавцем за нормами, які діяли до набрання чинності Законом №1404-VIII. Тобто за нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), статтею 1 якого було передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV)

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону N606-XIV передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ст.57 Закону N606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, та може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах та/або постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2016, в ході примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30.03.2016 №199, державним виконавцем на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 07.04.2016 проведено опис нежитлової будівлі Літ.«А-1» (металева конструкція обшита металопрофілем зеленого кольору), загальною площею 58,5кв.м., розташованої по АДРЕСА_5, про що складено відповідний акт (а.а.с.69-70).

03.10.2016 постановою державного виконавця призначено суб'єкта господарювання ПП «Експерт-Рівне-Консалт» - суб'єктом оціночної діяльності, для участі у виконавчому провадженні №50721312 про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 заборгованості за договором позики в сумі 20565,00грн., а також витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису у сумі 205,65грн. (а.с.71).

Вказаною постановою, зокрема постановлено: суб'єкту господарювання ПП «Експерт-Рівне-Консалт» надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення вартості нерухомого майна, а саме: складські приміщення Літ.«К-1» по вул.Соборна, 16 у м.Рівному, загальною площею 131,5кв.м., що належать ОСОБА_10; призначено ОСОБА_12, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №МФ 7493 від 17.04.2010, видане Фондом державного майна України, експертом у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого провадження №50721312 про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 заборгованості за договором позики в сумі 20565,00грн., а також витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису у сумі 205,65грн.; надати ОСОБА_12, який знаходиться у трудових відносинах з ПП «Експерт-Рівне-Консалт», письмовий висновок, з питань вартості нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля Літ.«А-1», загальною площею 58,5кв.м., за адресою Рівненська область АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_6

Суд першої інстанції, правильно звернув увагу на те, що з виконавчого провадження №50721312 вбачається, що здійснюється виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Чубая О.С. від 30.03.2016 №199 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 невиплачених, на підставі договору позики грошових коштів в сумі 15000,00грн., в строк до 26.02.2016 включно суми позики та 150,00грн. плати за вчинення виконавчого напису, та згідно з актом опису й арешту майна від 21.09.2016, державним виконавцем проведено опис нежитлової будівлі Літ.«А-1» (металева конструкція обшита металопрофілем зеленого кольору), загальною площею 58,5кв.м., розташованої по АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_6

Між тим, в рамках виконавчого провадження №50721312 державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_16. на користь ОСОБА_11 заборгованості за договором позики в сумі 20565,00грн., а також витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису у сумі 205,65грн., та доручає суб'єкту господарювання ПП «Експерт-Рівне-Консалт» провести оцінку складських приміщень Літ.«К-1» по АДРЕСА_6, загальною площею 131,5кв.м., що належать ОСОБА_10

Отже, залучення державним виконавцем експерта Сайка С.Л. до проведення оцінки майна, описаного і арештованого в межах виконавчого провадження № 50721312 не відбулося, і такої постанови на момент передачі майна на реалізацію прийнято не було.

Відтак, постанова про призначення експерта-суб"єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні від 03.10.2016 року стосується не спірного майна, а іншого та іншого боржника, який ніякого відношення до виконавчого провадження №50721312 не має.

Суд дійшов правильного висновку про те, що прийняття 20.06.2017 державним виконавцем постанови про виправлення помилки у процесуальному документі не спростовує викладені висновки, оскільки такі зміни були внесені до процесуального документу, який фактично вичерпав свою дію із прийняттям експертного висновку.

Частиною 2 статті 4 Закону N606-XIV передбачено, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку, що державний виконавець, в ході проведення виконавчих дій, в межах виконавчого провадження №50721312, не скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.4 Закону N606-XIV, та не перевірив наявність обтяжень щодо нерухомого майна, що призвело до неправомірної передачі нежитлової будівлі для примусової реалізації шляхом проведення електронних торгів, оскільки на момент відкриття виконавчого провадження та прийняття постанови про арешт майна боржника існували обставини відображені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які унеможливлювали не лише його примусової реалізації, а і взагалі опису та арешту зі сторони державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на інші порушення, допущені державним виконацем у даному виконавчому провадженні. Так, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 07 квітня 2016 р., державний виконавець вказує про надання боржнику семиденного терміну з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для добровільного виконання виконавчого напису до 14.04.2016 р.

Проте, незважаючи на встановлення терміну для добровільного виконання рішення, державний виконавець в цей же день, 07.04.2016 р., тобто в день відкриття виконавчого провадження, до спливу строку для добровільного виконання, приймається постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі наведеного суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що державний виконавець, вчиняючи дії щодо передачі нежитлової будівлі Літ."А-1", загальною площею 58,5кв.м., розташованої по АДРЕСА_5, для примусової реалізації шляхом проведення електронних торгів у виконавчому провадженні №50721312, діяв не на підставі та не у спосіб, визначені законом, а відтак, є неправомірними.

Що стосується порушення прав позивача як підстави для звернення до суду з даним позовом, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Позивач у даній справі оскаржує дії державного виконавця з підстав, що місце розташування об'єкту нерухомого майна, а саме споруди загальною площею 60,1 кв.м за адресою м. Рівне, вул. Соборна,16 знаходиться в межах земельної ділянки, на яку відповідно до рішень Рівненської міської ради № 1055 від 18.08.2011 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Соборній, 16 у спільну часткову власність шляхом викупу", № 1406 від 22.11.2011 року "Про внесення змін до рішення Рівненської міської ради № 1055 від 18.08.2011 року ", а також № 1746 від 23.02.2012 року "Про внесення змін до п.3 рішення Рівненської міської ради № 1406 від 22.11.2011 року" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність шляхом викупу громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для обслуговування головного виробничого корпусу), частково за рахунок земель запасу житлової та громадянської забудови Рівненської міської ради .

Як вбачається з матеріалів справи, місце розташування об'єкту нерухомого майна, а саме споруди загальною площею 60,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_2, право власності на яку зареєстровано ОСОБА_7 на підставі ухвали Рівненського міського суду від 30.04.2015 р., знаходиться в межах земельної ділянки, що запланована для відведення у спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_7. На це вказали в судових рішеннях Апеляційний суд Рівненської області та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Отже, оскільки дії власників нерухомого майна породжують для позивача певні права та обов"язки, слід погодитись з доводами, що дії державного виконавця по передачі нерухомого майна для примусової реалізації породжують для позивача право на захист, з наступних міркувань.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв'язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2015 року в справі № 21-617а14 зроблено правовий висновок, що завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було реальним.

Водночас, звертаючись з даним адміністративним позовом, позивач зазначив, у чому полягає порушення внаслідок дій відповідача його прав та інтересів. Крім того, є доведеним, що обраний спосіб захисту, може відновити становище та захистити порушене, на його думку, право.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстави для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "23" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "27" вересня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_17 АДРЕСА_7

3- відповідачу/відповідачам: Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вул.Замкова,22а,м.Рівне,33028

4-третій особі: ОСОБА_3 - АДРЕСА_8

5-третя особа: ОСОБА_6 - АДРЕСА_9

6- представник 3-ї особи: ОСОБА_13 - АДРЕСА_10

7- представник 3-ї особи: ОСОБА_14 - АДРЕСА_11

8- представник 3-ї особи: ОСОБА_15 - АДРЕСА_12