Справа № 13238/10/2070
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2011-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 січня 2011 р. № 2-а- 13238/10/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бартош Н.С.,

при секретарі Островській М.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Чугуївському районі Харківської області про стягнення коштів ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області звернувся до суду з зазначеним позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Чугуївському районі Харківської області (надалі по тексту відповідач) та просив стягнути з відповідача витрати позивача на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії в звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які отримали інвалідність внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в Україні та на території колишніх республік СРСР за період з 01.02.2010р. по 31.08.2010р., в тому числі суму витрат на виплату пенсій в розмірі 4087,29 грн., на доставку пенсій в розмірі 1758,87 грн., на поховання в розмірі 1390,00 грн., цільової грошової допомоги в сумі 132,90 грн., щомісячної державної адресної допомоги в сумі 261902,32 грн.

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що з лютого по серпень 2010 року відповідач відмовився прийняти в повному розмірі до заліку витрати на виплату та доставку пенсій всім пенсіонерам, яким пенсії виплачувалась по інвалідності трудового каліцтва, які отримали каліцтво на підприємствах колишніх республік СРСР. Загальна сума витрат, яка не прийнята до заліку відповідачем з лютого по серпень 2010 року складає 269271,38 грн.

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача та зазначає, що відповідно до ч.1 п.п. «г», «д» ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» на органи фонду соціального страхування від нещасних випадків покладено обовязок по повному та своєчасному відшкодуванню шкоди, заподіяної застрахованій особі внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, шляхом виплати цій особі або особам, які перебували на його утриманні, пенсії по інвалідності (в звязку з втратою годувальника) внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Таким чином позивач вважає, що не проведення відповідачем виплат з відшкодування зазначених витрат порушує права та законні інтереси позивача.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, керуючись наступним.

Так, судом встановлено, що з 01.02.2010р. по 31.0801.2010р. між сторонами у справі було підписано акти щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за період з лютого по серпень 2010 року.

Відповідачем у період з 01.02.2010р по 31.08.2010р. не прийнято до заліку витрати позивача в загальному розмірі 269271,38 грн., зокрема витрати на виплату пенсій в розмірі 4087,29 грн., на доставку пенсій в розмірі 1758,87 грн., на поховання в розмірі 1390,00 грн., цільової грошової допомоги в сумі 132,90 грн., щомісячної державної адресної допомоги в сумі 261902,32 грн.

Судом встановлено, що відповідач відмовився прийняти до відшкодування зазначені витрати позивача з посиланням на п. 2 ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який передбачає, що Фонд соціального страхування сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку до Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право визнано в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування.

В звязку з тим, що у відповідача були відсутніми справи громадян, яким здійснюються відповідні виплати, ним було відмовлено у прийнятті до заліку сум відповідних виплат.

Щодо підстав відмови у прийнятті до заліку витрат, зумовлених похованням, відповідач вважав, що витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а в даній справі, на його думку, немає доказів про причинний зв'язок смерті громадян з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, яким виплачені витрати на поховання.

Проте суд вважає, що відповідач припустився невірного тлумачення норм чинного законодавства та відзначає, що згідно статті 10 Закону України Про пенсійне забезпечення пенсійне забезпечення громадян здійснюється органами Пенсійного фонду України, а згідно статті 8 зазначеного Закону Пенсійний фонд, поряд з іншими надходженнями, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами на заходи соціального страхування.

Відповідно до ст.81 Закону України Про пенсійне забезпечення призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статті 21, 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності передбачають обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі його смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Збір та акумулювання страхових внесків здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідно до статті 46 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та статей 1, 2 Закону України Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Положення ч.2 п.5 ст.24 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності встановлюють що, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином суд зазначає, що витрати, понесені Пенсійним фондом України у зв'язку з виплатою пенсій, передбачених ст. 26 Закону України Про пенсійне забезпечення, підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на положення якої посилається відповідач, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Міністерством юстиції України 16.05.2003 року зареєстрована Постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, якою затверджено Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно п.2 вказаного Порядку останній визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки, в якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Відповідно до п. 6 Порядку головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі поданих актів узагальнюють і узгоджують Довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій, та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі вищевказаної Довідки на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про правонаступництво України від 12.09.1991 року закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

Стаття 9 зазначеного Закону передбачає, що всі громадяни ОСОБА_3 РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Україна гарантує забезпечення прав людини кожному громадянину України незалежно від національної приналежності та інших ознак відповідно до міжнародно-правових актів про права людини.

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року держави-учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Відповідно до статті 3 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього закону.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, якщо страховий випадок стався на території держав-учасниць Угоди, призначаються за законодавством України і виплачуються з коштів Пенсійного фонду України.

Таким чином, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати органам Пенсійного фонду України витрати на виплату пенсій, якщо нещасний випадок стався на території держав-учасниць Угоди.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції.

Враховуючи викладене та беручи до уваги положення Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на виплату та доставку пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Стосовно обовязку відповідача відшкодовувати витрати, зумовлені похованням, суд зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, громадяни, в звязку із смертю яких позивачем здійснено виплати на поховання, отримували пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві. Допомогу на поховання цих громадян сплачував позивач. Відповідно до ст. 4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, в Україні залежно від страхового випадку є такі види загальнообовязкового державного соціального страхування: пенсійне страхування, страхування в звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, медичне страхування, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, страхування на випадок безробіття.

Відповідно до п.4 ст. 25 зазначених Основ, за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються види соціальних послуг та матеріального забезпечення, серед яких є допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Відносини, що виникають за зазначеними у ч.1 ст. 25 Основ регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті працівника, який отримував пенсію внаслідок ушкодження здоровя на виробництві чи в звязку з професійним захворюванням, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві зобовязаний організувати поховання померлого, відшкодувати вартість повязаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Судом також встановлено, що відповідачем не прийнято до відшкодування витрати на виплату та доставку щомісячної адресної допомоги та цільової грошової допомоги за зазначений вище період.

При цьому суд відзначає, що адресна допомога не включається до основного розміру пенсії, так як безпосередньо Постановою Кабінету Міністрів України Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян від 26.03.2008 року № 265 визначено, що вона є додатковою допомогою до пенсії. Не відноситься адресна допомога також і до щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття.

Тобто, щомісячна державна адресна допомога є самостійним видом пенсійних виплат та виплачується пенсіонеру, крім інших видів виплат, у тому числі цільової допомоги на прожиття, з урахуванням приписів зазначеної вище Постанови. Теж саме стосується і виплати цільової грошової допомоги.

Таким чином, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача щомісячної адресної допомоги та цільової грошової допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 8-14,71,72,94,160-163,167,186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Чугуївському районі Харківської області про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Чугуївському районі Харківської області (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, 37, р/р 1460 в УДК Харківської області, МФО 851011, код 25865497) на користь Управління Пенсійного фонду України в Чугуївському районі Харківської області (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Леонова, 4-а, р/р 9 у відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 350222, код 22645269) витрати з виплати пенсій в розмірі 4087,29 грн. (чотири тисячі вісімдесят сім гривень, 29 копійок), на доставку пенсій в сумі 1758,87 грн. (одна тисяча сімсот пятдесят вісім гривень 87 копійок), на поховання в розмірі 1390,00 грн. (одна тисяча триста девяносто гривень,00 копійок), що загалом становить - 7236.16 грн. (сім тисяч двісті тридцять шість гривень, 16 копійок) за період з лютого по серпень 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 01 лютого 2011 року.

Суддя Бартош Н.С.