Справа № 156/579/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9445/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 11 серпня 2017 року у справі № 156/579/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позивачка просила визнати неправомірними дії Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови їй у проведенні перерахунку пенсії у звязку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй пенсії у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 травня 2016 року.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 14 червня 2017 року, яка набрала законної сили, позов в частині позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01 травня 2016 року по 21 листопада 2016 року залишено без розгляду.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 11 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію позивачці в розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 22 листопада 2016 року з урахуванням виплачених сум.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

Стягнуто на користь позивачки судові витрати в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, яке в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 26 березня 2008 року «Про деякі питання пенсійного забезпечення» та зроблено помилковий висновок про те, що Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» є пріоритетним над зазначеною постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 1-11/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства. Тому Конституційним Судом України визначено, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно - правові акти Кабінету міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Крім того, в цьому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, повязується з його функціями, визначеними Конституцією України. Отже, саме Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Зазначає, що позивачка скористалась своїм правом дострокового виходу на пенсію за віком. У цьому випадку розмір її пенсії обчислений відповідно до ст. 27 з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зменшений на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію, в звязку з чим розмір пенсії обґрунтовано знижено на 18% з врахуванням 36 місяців дострокового виходу. В звязку з цим підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 28 липня 2014 року призначено пенсію за віком на підставі п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка звернулась до відповідача з заявою, в якій просила здійснити їй перерахунок пенсії до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як видно з листа Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №90/к-01 від 22.05.2017, підстав для перерахунку позивачці пенсії до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, орган Пенсійного фонду не знайшов.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмовою відповідача у проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачці в розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність розмірі, у відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порушено її законні права. У звязку з чим, вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в межах строку звернення до суду відповідно до ст. 99 КАС України за період з 22 листопада 2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

П.7-2 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Згідно з статтею 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки, які народилися в період з 1 квітня 1959 року по 30 вересня

1959 року, у віці 58 років.

Як видно з матеріалів справи, станом на дату звернення за призначенням пенсії позивачці виповнилося 55 років, її загальний трудовий стаж становить 31 рік 10 місяців та 18 днів, а тому 28 липня 2014 року їй достроково на 35 повних місяців та 1 неповний призначено пенсію за віком на підставі п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто розмір її пенсії, обчислений відповідно до ст. 27 з врахуванням ст. 28 цього Закону, зменшений на 18%.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-XIV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 грн., з 1 вересня - 1074 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2016 року 1074 грн, з 01 травня 1130 грн, з 01 грудня 1247 грн.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2017 року 1247 грн, з 01 травня 1312 грн, з 01 грудня 1373 грн.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 3 статті 42 вищезгаданого Закону тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів вважає, що встановлення нового розміру прожиткового мінімуму є підставою для перерахунку пенсії, який проводиться з дня встановлення цього мінімуму, у зв'язку з чим і пенсія позивачки не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Як видно з матеріалів справи, після проведення перерахунку станом на 01 травня 2016 року загальний розмір пенсії позивачки становив 949 грн, з грудня 2016 року 1027,70 грн, з травня 2017 року 1081 грн. Тобто, даний розмір пенсії позивачки був менший за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Аналізуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії у звязку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є неправомірними, та обгрунтовано зобовязав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці в розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 22 листопада 2016 року з урахуванням виплачених сум.

При цьому, посилання апелянта на приписи постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян» №265 від 26 березня 2008 року, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, тоді як п. 2 постанови №265 суперечить ст.46 Конституції України, нормам Законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Застосування положень постанови №265 не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Крім того, Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Петриченко проти України від 12.07.2016 визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у звязку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму.

Таким чином, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвала Іваничівського районного суду Волинської області від 14 червня 2017 року суду про залишення позовних вимог без розгляду за період з 01 травня 2016 року по 21 листопада 2016 року, ніким не оскаржувалася та набрала законної сили.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Підстави та порядок відшкодування витрат на правову допомогу визначено у ст. 90 КАС України, зокрема: витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, підставою для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах є документальне підтвердження участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як видно з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_3 є фахівцем у галузі права, що підтверджується копію диплома про повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство». На підтвердження витрат представник позивачки надала договір про надання правової допомоги у даній справі, акт прийому-передачі наданих послуг до договору, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову дорогу додала розрахунок розміру винагороди фахівця у галузі права. Крім того, до справи подано дві квитанції Іваничівського відділення Приватбанку від 23.06.2017 та 1.08.2017 про перерахування ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3 2000 грн в межах граничного розміру, визначеного законом, які сумніву у суду апеляційної інстанції не викликають.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції розглянув спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого обґрунтовано задовольнив позов частково, у звязку з чим підстав для скасування оскаржуваної постанови колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому не можуть бути підставою для її задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення.

Постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 11 серпня 2017 року у справі № 156/579/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено 29.09.2017.