Справа № 826/20434/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 вересня 2017 року м. Київ К/800/30747/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києва про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться вимога про скасування судових рішень та ухвалення нового про задоволення позову. Вказується на те, що виконавчий документ, на підставі якого винесена оскаржувана постанова, не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, не зазначено реквізити рішення на підставі якого видано виконавчий документ, не вказано строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження відкрита на підставі вимоги Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13 травня 2016 року №Ф-592-У про сплату боргу (недоїмки), якою стягнуто із позивача борг у розмірі 16075,92 грн.

Вимога про сплату боргу позивачем не оскаржена.

Частиною четвертою статті 25 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Станом на час винесення зазначеної вимоги чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

За правилами частини першій статті 18 цього Закону, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлено статтею 22 Закону № 606-XIV. Частиною першою цієї статті передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, вимога від 13 травня 2016 року №Ф-592-У про сплату боргу, яка стала підставою для відкриття ВП №52895819, має усі передбачені законом реквізити, в тому числі і строк пред'явлення рішення до виконання. Зокрема, у пункті 4 вимоги зазначається, що у разі несплати суми боргу, зазначеної у пункті 1 вимоги, вона передається до органу державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби України для стягнення в примусовому порядку протягом року з дати, зазначеної в пункті 5 вимоги, тобто з 30 травня 2016 року.

Отже, виконавчий документ було подано до органу Державної виконавчої служби 15 листопада 2016 року, тобто з дотримання строку пред'явлення до виконання.

З урахуванням зазначених обставин, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що державний виконавець у межах повноважень з підстав та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, прийняв виконавчий документ до виконання і виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 листопада 2016 року № 52895819.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києва про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець