Справа № 825/1016/17
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1016/17 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у відповідності до положень ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року по справі за позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Сумської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПП «Семенівська мануфактура» звернулися до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської митниці Державної фіскальної служби про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UА805180/2017/000117/2 від 16 травня 2017 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805180/2017/00118.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на його думку, постанови суду першої інстанції та постановлення нової про відмову в задоволенні позову повністю. При цьому посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПП «Семенівська мануфактура» та SUZHOU ALLBEST ТЕХТІLЕ СО., LТD укладено Контракт №АВТ21/08/2013 від 21.08.2013, відповідно до умов якого постачальник взяв на себе зобов'язання поставити позивачу товари в асортименті, а позивач зобов'язався оплатити товар згідно з умовами даного контракту. Поставка товару за даним контрактом здійснюється у повній відповідності з «ІНКОТЕРМС-2010», а умови поставки для кожної партії товару визначаються і узгоджуються Сторонами в рахунку-фактурі. Загальна кількість і асортимент товару, що підлягає поставці складається з товарних партій, кількість яких визначається у рахунку-фактурі на кожну партію товару.

Приватне підприємство «Національні традиції», відповідно до умов Договору від 20.10.2014 № 20/10-14/02 про надання послуг по декларуванню товарів, взяло на себе зобов'язання надати ПП «Семенівська мануфактура» послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів, та звернулося до Сумської митниці ДФС з митною декларацією № UА805180/2017/006227 від 03 травня 2017 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно контракту від №АВТ21/08/2013 від 21.08.2013.

Митну вартість цих поставок було визначено позивачем за основним методом - за ціною контракту.

Одночасно з митною декларацією по поставці товару були подані наступні документи: Контракт №АВТ21 /О 8/2013 від 21 серпня 2013 року; Додаткову угоду №3 від 30.12.2015 року до Контракту №АВТ21/08/2013 від 21 серпня 2013 року; Додаткову угоду №4 від 01.04.2017 року до Контракту №АВТ21/08/2013 від 21 серпня 2013 року; Інвойс №WAB-17WKL-5008 від 08 березня 2017 року; Пакувальний лист до інвойсу № WAB-17WKL-5008 від 08 березня 2017 року; Видаткова накладна № WAB/6.03/17 від 06 березня 2016 року; Відвантажувальна специфікація № WAB-17WKL-5008/11 від 11 березня 2017 року.

Крім того, позивачем було подано за власним бажанням також додаткові документи, такі як: міжнародні товарно-транспортні накладні, коносаменти, калькуляції, звіти про оцінку майна, листи постачальника та позивача, прайс-листи та інші документи, копії яких додано до позову.

Після розгляду документів, поданих до митного оформлення, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №ПА805180/2017/000117/2 від 16 травня 2017 року, збільшивши суму митних платежів, які підлягають сплаті при митному оформленні товарів на 943 425 грн. 72 коп. та складено картку відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА805180/2017/00118, якими було відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів.

Відповідач у своєму рішенні зазначає, що основний метод не застосовувався тому, що використані декларантом відомості не є об'єктивними та достатньо підтвердженими документально. В результаті здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару декларантом не надано рахунок-фактуру на передоплату, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спец. експертними організаціями. Між декларантом і митним органом проведено консультацію. Другорядні методи визначення митної вартості: за ціною договору щодо ідентичних товарів (а) та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (б) не застосовувалися тому, що відсутня інформація по операціях з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, які продаються на експорт в Україну приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях що і оцінювані товари. Другорядні методи визначення митної вартості: на основі віднімання вартості (в) та на основі додавання вартості (обчислена вартість) (г) не використовувались з причин відсутності необхідної інформації.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем були надані усі наявні у нього документи, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення митної вартості товару, оскільки надані відповідачу при митному оформленні товару відомості про визначення митної вартості товару базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних і піддаються обчисленню, а отже висновок відповідача про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені ч. 2, 3 ст. 53 МК України.

Частиною 5 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 ст. 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Ст. 57 МК України зазначені методи, за якими визначається митна вартість товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Враховуючи наведене, митний орган вправі вимагати від декларанта надання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, визначеної в митній декларації та перелік яких наведено в ч. 3 ст. 53 МК України, за наявності обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Крім того, в рішенні Верховного Суду України від 02.06.2015 року №21-498а15 зазначено наступне: наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Судом встановлено, що в рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що з декларантом було проведено консультації. Хоча в рішеннях про коригування митної вартості було зазначено, що підставою для коригування вартості є відсутність у поданих позивачем документах всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей про ціну, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому відповідачем не надано суду доказів того, що ПП «Семенівська мануфактура» було запропоновано надати додаткові документи на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що митним органом підтверджено надання позивачем всіх документів, які належним чином підтверджують показники митної вартості товару документи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, партія товару, що поставлялася на виконання умов контракту №АВТ21/08/2013 від 21.08.2013, здійснювалась на умовах, визначених інвойсом від 08.03.2017 року, відповідно до якого товар поставляється за базисом поставки CFR - Одеса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010». Тобто SUZHOU ALLBEST ТЕХТІLЕ СО., LТD взяло на себе зобов'язання сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення.

При цьому, поставка товару на умовах CFR (вартість та фрахт) передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, та саме перевезення товару до порту призначення (фрахт). Вказана обставина підтверджується листом постачальника від 23.03.2017 №WAB-17WKL-50008/23, в якому визначається, що вартість морського перевезення включена до ціни товарів, вказаної у інвойсах. Також про це свідчить і калькуляція № WAB-17WKL-50008/23 від 22.03.2017 року.

Виходячи з інформації, зазначеної в інвойсі від 08.03.2017 року, партія товару, яка підлягає поставці складається з ворсового поперечно в'язаного трикотажного полотна з синтетичних поліефірних волокон зі стриженим розрізаним ворсом встановленої кількості та загальною вартістю 70 560 доларів США.

Товар, визначений інвойсом, було передано перевізнику EVERGREEN LINE, що підтверджується коносаментом №70 від 12 березня 2017 року в якому вказується, що товар прибуде у місце призначення контейнерами EGSU9013875, EMCU9766186, LTIU8015053, EISU9405587 як і вказано в інвойсі та пакувальному листі до нього.

Кількість та вартість товару, що поставляється, підтверджується також видатковою накладною №WAB/6.03/17 від 6 березня 2017 року, яка визначає, що на виконання контракту контейнерами EGSU9013875, EMCU9766186, LTIU8015053, EISU9405587 буде здійснено поставку товару, а саме: ворсового поперечно в'язаного трикотажного полотна з синтетичних поліефірних волокон зі стриженим розрізаним ворсом встановленої кількості та загальною вартістю 70 560 доларів США.

Вказані товари у порту призначення було отримано ТОВ «ЮРІЯ-ГРУП», яке відповідно до умов договору №11-11/ЮГ на транспортно-експедиторське обслуговування від 11.11.2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ЮРІЯ-ГРУП», надає транспортно-експедиторські послуги щодо перевезення експортно-імпортних вантажів по території України, та доправлено його до Сумської митниці ДФС для митного оформлення (випуску) товарів.

Судом також встановлено, що оскільки умови поставки за базисом CFR не передбачають обов'язку страхування товару від ризику загибелі або пошкодження під час перевезення, постачальником не здійснювалось морське страхування від ризику загибелі або пошкодження під час перевезення, що підтверджується повідомленнями постачальника № WAB-16WKL-50008/23 від 27 березня 2017 року, яким позивача було повідомлено, що у відношенні до товарів, відвантажених за Інвойсом, контейнерами EGSU9013875, EMCU9766186, LTIU8015053, EISU9405587 страхування вантажу не здійснювалося. Позивач також не здійснював страхування товару, що підтверджується листом №11.001/23.03 від 23 березня 2017 року.

Отже, будь-які складові митної вартості, який було поставлено, як витрати на транспортування, навантаження/вивантаження та страхування не потребують додаткового підтвердження та коригування.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів №UА805180/2017/000117/2 від 16.05.2017 року, апелянт зазначає, що підставою для проведення коригування митної вартості товарів, поставлених на виконання умов контракту, є відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, в зв'язку з чим на підставі інформації, наявної у митного органу визначення митної вартості товару було здійснено на підставі резервного методу.

Колегія суддів не пристає на таку позицію апелянта з огляду на наступне.

Згідно до роз'яснень, наданих Міністерством доходів і зборів України у листі від 07.05.2014 № 10441/7/99-99-10-03-01-17, відомості з інформаційних баз даних Міндоходів мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об'єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Крім того, Митний кодекс України містить вичерпний перелік підстав за наявності яких митні органи можуть провести коригування митної вартості товарів, і серед них не містися така підстава для проведення коригування митної вартості товарів як відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, відповідачем протиправно надано перевагу шостому (резервному) методу визначення митної вартості товару замість основного методу, за ціною визначеною в договорі, визначення митної вартості товару.

Що стосується доводів апелянта про неможливість перевірити перерахування коштів за дану поставку згідно платіжного доручення від 06.03.2017 №19, яке було надано митному органу позивачем, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на таке.

Ст. 5 Контракту №АВТ21/08/2013 від 21.08.2013 вказує, що оплата товару здійснюється на наступних умовах: сума передплати відповідно до рахунку-фактури про передплату, залишок суми від повної вартості товару сплачується впродовж 3-х місяців з фактичної дати поставки.

Крім того, ст. 5 контракту в редакції додаткової угоди №3 від 30 грудня 2015 року містить пункт згідно до якого даний контракт передбачає можливість сплати повної вартості партії впродовж трьох місяців з фактичної дати поставки.

У відповідності до ст. 3 контракту умови поставки визначаються та погоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та вказуються в інвойсі.

Як вбачається з інвойсу № WAB-17WKL-5008 від 08 березня 2017 року, попередня оплата за даною поставкою не погоджувалась та не проводилась.

У зв'язку з викладеним до митного оформлення не подавався рахунок для здійснення попередньої оплати, а подане платіжне доручення №19 від 06.03.2017 року є додатковим бухгалтерським документом.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією за оскаржуваним рішенням у Сумської митниці ДФС не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має розбіжності, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачем були надані усі наявні у нього документи, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення митної вартості товару, оскільки надані відповідачу при митному оформленні товару відомості про визначення митної вартості товару базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних і піддаються обчисленню.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Крім того, 20.01.2017 року від апелянта надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, посилаючись на брак коштів у Сумській митниці ДФС на відрядження працівників.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до р. 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що відсутність слухання у другій та третій інстанції може бути обґрунтована спеціальними ознаками провадження, про яке йдеться, якщо було забезпечене усне слухання у суді першої інстанції. Таким чином, провадження, що дають право на апеляцію, та провадження, які стосуються лише питань права на противагу до питань фактів, можуть узгоджуватися з вимогами ст. 6, навіть якщо скаржнику не надано можливості бути почутим особисто апеляційним чи касаційним судом. Те, чи особа зверталась з клопотанням про проведення усного слухання, не має значення, якщо національне право виключає таку можливість. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін. Національні суди мають з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією та протоколами до неї. У понятті справедливого провадження закладена вимога, що національні суди, які надали мотивацію свого рішення, навівши аргументи суду нижчої інстанції чи іншим чином, мають торкнутися по суті питань, які входять до їх юрисдикції, а не просто вести аргументи суду нижчої інстанції. Ця вимога ще більш важлива у ситуації, коли сторона не може представити справу перед судом під час усного слухання (ст. 6 Конвенції).

Так за нормами Кодексу адміністративного суду України, участь сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції не є обов'язковою.

Оскільки явка сторін в судове засідання є необов'язковою, сторона має можливість надати письмові пояснення чи докази, які ретельно будуть розглянуті та досліджені судом.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час подання клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, заявником не було долучено будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності коштів на фінансування відряджень.

З огляду на це, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2017 року було відмовлено у задоволені клопотання Сумської митниці ДФС про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 41, 160, 183, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: І.В. Саприкіна

Судді: О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.