Справа № 806/345/16
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Київ К/800/27441/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й.(судді-доповідача),

Загороднього А.Ф.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Овруцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - Овруцька ОДПІ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, про: стягнення з Овруцької ОДПІ середнього заробітку за час затримки розрахунку за періоди з 15.11.2007 по 14.04.2015 та з 09.09.2015 по 04.03.2016 в сумі 156636,35 грн; стягнення з Овруцької ОДПІ судових витрат, пов'язаних із прибуттям до Житомирського окружного адміністративного суду для участі в судовому засіданні у даній адміністративній справі.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.06.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Овруцької ОДПІ на користь ОСОБА_3 3784 грн 71 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2007 по 14.04.2015 та з 09.09.2015 по 04.03.2016 та 23 грн 28 коп. судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23.06.2016 року змінено у частині розміру присуджених виплат. У абзаці другому резолютивної частини постанови суду першої інстанції замість присудженої виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі "3784,71 грн", зазначено - "6 629,90 грн"; У абзаці третьому резолютивної частини замість присудженої виплати судових витрат у розмірі "23, 28 грн", зазначено -"40,79 грн". У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 31.03.1997 по 14.11.2007 працював на різних посадах у відповідача.

14.11.2007 відповідно наказу № 69-о позивач звільнився з посади головного державного податкового інспектора Народицького відділення Овруцької МДПІ за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 у справі №806/2391/15, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2016, визнано протиправними дії Овруцької ОДПІ щодо не донарахування та невиплати ОСОБА_3 при звільненні посадового окладу, надбавки за спеціальне звання, винагороди за вислугу років та надбавки за вислугу років. Стягнуто з Овруцької ОДПІ на користь ОСОБА_3 недораховані та невиплачені при звільненні посадовий оклад в сумі 8,85 грн, надбавку за спеціальне звання в сумі 4,52 грн, винагороду за вислугу років в сумі 2,67 грн, надбавку за вислугу років в сумі 4647,63 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 квітня 2015 року по 08 вересня 2015 року в сумі 7812,00 грн.

На виконання зазначеного судового рішення відповідачем перераховано на користь позивача 12475,67 грн, з яких: 4663, 67 грн - суми заробітної плати позивача які слід було виплатити під час його звільнення та 7812 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 квітня 2015 року по 08 вересня 2015 року.

Стосовно ж доводів представника позивача з приводу виплати йому значно більшої суми відповідачем, то 12475,67 грн присуджених на користь позивача за рішенням суду, 7812 грн це - середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 квітня 2015 року по 08 вересня 2015 року. Вказана сума є мірою відповідальності застосованою судом до відповідача за затримку розрахунку, а відтак така сума правомірно не врахована судами першої та апеляційної інстанцій під час розрахунку сум заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час затримки розрахунку за період з 15.11.2007 по 14.04.2015 та з 09.09.2015 по 04.03.2016.

Водночас, на підставі заяв позивача про проведення донарахування та виплату коштів від 22.01.2016 року та від 24.02.2016 року відповідачем 04.03.2016 року добровільно донараховано належну позивачу суму заробітної плати у розмірі 2006, 97 грн, яка підлягала виплаті позивачу у день звільнення. Вказана сума повинна бути взята повністю для обрахунку не залежно від напрямку та способу її виплати та зарахування у сплату боргу за податками.

За таких обставин, сума несвоєчасно виплаченого позивачу заробітку становить 6670,64 грн, з якої: 4663, 67 грн - за рішенням суду та 2006, 97 грн - добровільно донарахована відповідачем на підставі заяви позивача.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді даної справи суди попередніх інстанцій правомірно врахували правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у своїй постанові від 24 грудня 1999 року №13 і взяли до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 4663,67 (частка недоплаченої заробітної плати за рішенням суду) + 2006, 97грн (частка доплат заробітної плати сплачена відповідачем добровільно)=6670,64грн/156636,35 (середній заробіток за весь час затримки розрахунку)*100%=4,23%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 4,23% становить: 78,91 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день)*4,23=3,34 грн; 3,34 грн *1985 (робочих днів затримки розрахунку) = 6629, 90 грн.

З огляду на викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 6629, 90 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Стосовно вимог щодо стягнення судових витрат, пов'язаних із прибуттям до Житомирського окружного адміністративного суду для участі в судовому засіданні у даній адміністративній справі, то колегія суддів, враховуючи ч.3 ст.94 КАС України, вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про їх задоволенні в сумі 40,79 грн.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права, тому підстав до скасування чи зміни його судового рішення, яким виправлені помилки, допущені судом першої інстанції, немає.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року та постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

А.Ф. Загородній

І.В.Штульман