Справа № 236/2509/17
Суддя: Саржевська І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/2509/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2017 року Краснолиманський міський суд Донецької облсті у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Білоус Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов*язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області та зобов*язання вчинити певні дії (а.с. 2-7).

У судове засідання позивач не з*явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити (а.с. 24).

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області - Давиденко В.М., діюча за довіреністю (а.с.30), позовні вимоги позивача не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з*ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом з достовірністю встановлено, що:

позивач ОСОБА_1 з 1990 року здобув право на отримання пенсії, що підтверджується пенсійний посвідченням № 47143, яке видано Пенсійним фондом України (а.с. 10).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

На теперішній час позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Красний Лиман Донецької області, де знаходиться його пенсійна справа (а.с.26-27).

Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антирерористичної операції № від 13.02. 2017 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, перемістився та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідач до 30.11.2016 нараховував пенсійне забезпечення позивачу та перераховував належні до виплати суми на пенсійний рахунок, що відкритий на ім*я позивача в АТ "Ощадбанк"(а.с.26).

Судом встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачу з грудня 2016 року, що не спростовується представником відповідача.

Пенсійний орган посилається на рішення засідання міської комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2017 (витяг з протоколу № 47) у зв*язку з відсутністю за фактичним місцем проживання, ОСОБА_1 в призначенні (відновленні) соціальної виплати відмовити (а.с.29).

При цьому відповідач припинив виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, що ніяким чином не відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки наведений Закон або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, а є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону.

Проте жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений, тому судом не приймаються посилання відповідача на наявність рішення комісії виконавчого комітету Лиманської міської ради від 08.06.2017 № 47.

Відповідно до положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки з грудня 2016 року позивачу не виплачується пенсія без прийняття відповідного рішення.

Оцінюючи спірні правовідносини суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, перевірка за місцем фактичного проживання, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_1, в тому числі шляхом зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу пенсію за весь час затримки.

Отже, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки позивач був взятий на облік відповідачем, проте не отримував пенсійні виплати з грудня 2016 року попри нарахування належних до виплати грошових сум, тому дії Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області щодо припинення виплати пенсії позивачу слід визнати неправомірними та зобов'язати відповідача поновити йому виплату пенсії за віком з грудня 2016 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми за один місяць, тому зазначену постанову необхідно звернути до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Як вбачається з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. В той же час відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняється Пенсійний фонд України та його територіальні органи. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 17, 18, 69, 71, 94, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про визнання протиправним припинення виплати пенсії та зобов*язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2016.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області поновити нарахування та виплату призначеної пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк", та сплатити заборгованість за період, починаючи з грудня 2016 року.

Звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Краснолиманський міський суд Донецької області, протягом десяти днів.

Суддя :