Справа № 623/1844/17
Суддя: Одарюк М. П.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/1844/17
Номер провадження 2-а/623/128/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд в Харківській області

в складі головуючого судді: Одарюка М.П.

при секретарі: Костенко В.В.

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила:

1) Визнати протиправними дії Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення нарахування та виплати пенсії;

2) Зобовязати Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити нарахування та виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії з 01.03.2016 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в Ізюмському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області.

Має статус внутрішньо переміщеної особи згідно довідки від 14.11.2014 року №.

Приблизно з липня 2014 р. місце її проживання - м. Красний Луч (Хрустальний), Луганської обл., опинилося у зоні збройного конфлікту з подальшим його відношенням до району проведення антитерористичної операції, а також до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст. ст.4, 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 р. (набрав чинності 22.11.2014 р.) та положень Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особі затвердженого постановою КМУ №509 від 01.10.2014 р. (дата набрання чинності 08.10.2014 р.), позивачку було взято на облік у відповідному структурному підрозділі з питань соціального захист населення, як особу, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №633714079 від 14.11.2014 р.

Згідно з абз.14 ч. 1 ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 р., внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

На теперішній час позивачка перебуває на обліку у Ізюмському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області (територіальному органі Пенсійного фонд України), яке на підставі заяви позивачки нараховувало пенсійне забезпечення та перераховувало належні до виплати суми на пенсійний рахунок, що відкритий на імя позивачки - виплачувало пенсію на банківську картку й продовжувало це робити по лютий 2016 р. включно, починаючи з березня 201 б р. виплати було припинено.

У липні 2017 р. з телефонної розмови з працівником відповідача позивачці стало відомо, що їй припинена виплата пенсії з 01.03.2016 р. у звязку з відсутністю за фактичним місцем проживання (перебування), тобто через порушення обовязкової вимоги для отримання соціальних послуг у відповідності до ст.7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод, внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 р. Окреме рішення про припинення виплати пенсії відповідачем не виносилось, тому і письмова інформація про припинення виплати пенсії територіальним органом Пенсійного фонду не надсилалась.

Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких причиною невиплати пенсій зазначає те, що виплата пенсії позивача була призупинена згідно ст. 12 Закону України « Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб». В задоволенні позову ОСОБА_2 просить відмовити в повному обсязі. Справу розглядати без участі представника відповідача, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово непідконтрольної Уряду України території. У зв'язку зі здійсненням антитерористичної операції на Сході України позивачка змушена була виїхати з м. Красний Луч Луганської області до с. м. Ізюм, вул. Київська,28, Харківської області, де наразі мешкає, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 27.09.2014 р., виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області ( а.с.8).

Позивач отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідченням № 182531 (а.с.9).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції на час призупинення пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з

Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюються в установах Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому. Зазначені виплати припиняються з місяця, наступного за тим, у якому завершився строк дії такої довідки, виданої після 09.09.2015 року. У разі продовження строку дії довідки зазначені виплати поновлюються з дати припинення їх виплати.

Отже, умовами продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк" або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 14.11.2014 р., виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області.

З вказаної довідки та копії паспорта позивача слідує, що ОСОБА_2, перемістилася з тимчасово окупованої території, де була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідно до п. 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина 1 статті 12 Закону надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Цей перелік є вичерпним.

Отже, з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, проставлення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Такий висновок також випливає з того, що вносячи зміни Законом України від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону, норма якого передбачала обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Обставин для скасування такої довідки з підстав, визначених ст. 12 Закону, в ході розгляду справи не встановлено.

Крім того, відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 5 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" № 637 від 05.11.2014р. встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Листом № 12732/14-ов від 25.09.2017 року відповідач, Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повідомило суду, що ОСОБА_2 припинено виплату пенсії з 01.03.2016 року згідно реєстру обліку органу праці та соціального захисту населення. Ізюмським обєднаним управління Пенсійного фонду України Харківської області рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 не приймалась.

Рішенням ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України", зокрема ст. 53, встановлено, що "підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати…".

У пункті 54 цього ж рішення ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я" (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, припиняючи 01 березня 2016 року виплату позивачу її пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки припинення виплати пенсії особі у зв'язку з відсутністю підтвердження проходження позивачем перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи не відноситься до законодавчо визначених підстав припинення виплати пенсії та суперечить приписам Конституції України.

Крім того, всупереч ст. 49 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідачем у незаконний спосіб припинено виплату пенсії, а саме не надано відповідного рішення Ізюмського об'єднанного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про підстави припинення виплати пенсії позивачу.

Суд вважає систематичною проблему невинесення Ізюмським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішень, винесення яких передбачено чинними нормативно - правовими актами, що позбавляє можливості взагалі перевірити чи відповідають дії органів Пенсійного фонду актами нормативно - правового регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі витупала його посадова чи службова особа.

Ухвалою суду від 09 серпня 2017 року позивачку звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст. ст. 6-11, 69-71, 86, 94, 99, 158-163, 167,183-2, 186 КАС України, ст. ст. 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Ізюмського обєднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, пенсії з 01 березня 2016 року.

Зобовязати Ізюмське обєднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, виплату пенсії з 01.03.2016 року та виплатити виниклу заборгованість.

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П.Одарюк