Справа № 750/4546/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/4546/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О. Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправними дій Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо направлення ПАТ "Ощадбанк" вимоги про списання коштів на суму 47903,55 грн.; зобов'язання відповідача надіслати постанови про стягнення з нього як боржника у виконавчих провадженнях витрат на проведення виконавчих дій на користь стягувачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та надати детальний розрахунок списаних сум; визнання неправомірними дій відповідача щодо стягнення з нього витрат виконавчого провадження на загальну суму 47903,55 грн.; визнання неправомірними дій державної виконавчої служби щодо списання з нього грошових коштів в сумі 28863,46 грн. та в сумі 19040,09 грн.; стягнення з відповідача незаконно списаних коштів в сумі 47903,55 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, без фіксації судового процесу.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області знаходяться виконавчі листи Деснянського районного суду м.Чернігова у справах де Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України є боржником щодо зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

По вказаним виконавчим листам у жовтні та грудні 2016 року були відкриті виконавчі провадження ВП№53204171, ВП№53175637, ВП№53211825, ВП№52613288, ВП№52602547, ВП№52617256, ВП№52615142, ВП№52615384, ВП№52601964, ВП№53006920 та запропоновано боржнику як боржнику у виконавчому провадженні виконати судове рішення протягом 10 робочих днів. Пунктом №3 зазначених постанов про відкриття виконавчого провадження з позивача стягнуто виконавчий збір.

В подальшому по зазначеним виконавчим провадженням винесено постанови про стягнення з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України витрат на проведення виконавчих дій.

26 квітня 2017 року Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області направило до ПАТ «Ощадбанк» платіжні доручення на суму19 040,09 грн. та 28 863,46 грн. про списання з рахунку Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України виконавчого збору та витрат на виконавче провадження.

Не погоджуючись з зазначеними діями виконавчої служби Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову прийшов до висновку, що дії відповідача щодо стягнення з пенсійного органу витрат виконавчого провадження на проведення виконавчих дій та списання з рахунку позивача відповідних коштів є правомірними та здійсненні на виконання відповідних виконавчих проваджень за рішеннями суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Рішення про стягнення виконавчого збору виконується в межах виконавчого провадження, при цьому Закон не містить норм, які передбачають необхідність відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в межах основного виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області знаходяться виконавчі листи Деснянського районного суду м. Чернігова у справах, де Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України є боржником про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії призначеною відповідно до Закону України «Про державну службу», а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - є стягувачами.

По вказаним виконавчим листам були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень, пунктом №3 зазначених постанов про відкриття виконавчого провадження з позивача стягнуто виконавчий збір. Також по зазначеним виконавчим провадженням винесено постанови про стягнення з витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до наведеного розрахунку у постановах про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження сума витрат виконавчого провадження склала 78,48 грн. по кожній з постанов, з яких витрати на друк 1 аркуша (папір включено) -0,50 грн.*8=4 грн.; конверти 2*0,34=0,68 грн.; направлення рекомендованого листа 2*11,40=22,80 грн.; плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 51,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача.

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з ч.2 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Положеннями ч.4 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що відповідачем було правомірно прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Крім того, як постанови про відкриття виконавчих проваджень так і постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, оскаржені не були, є чинними та обов'язковими до виконання, що не заперечувалось сторонами у справі.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У пункті 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закон

Частиною 2 статті 6 Закону Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що обов'язок зі сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження законодавством покладено на боржника і в разі невиконання суб'єктом владних повноважень - боржником його зобов'язань у виконавчому провадженні в добровільному порядку зазначені платежі підлягають списанню з його рахунку органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі відповідної платіжної вимоги державного виконавця.

З огляду на зазначене, колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчий збір був стягнутий з позивача на підставі чинних постанови державного виконавця, які позивачем не оскаржувались, в добровільному порядку, зокрема в частині стягнення з нього виконавчого збору не виконані, ніким не скасовані та є чинними, а отже обумовлює правомірність списання з його рахунку відповідної суми як того вимагає ст.ст. 26, 27 Закону № 1404-VIII та Інструкція № 512/5.

При цьому, доводи апелянта щодо неправомірності та безпідставності списання з його рахунку вказаної суми коштів не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції № 512/5, і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції

Посилання апелянта на те, що дія ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» не поширюється на спірні правовідносини внаслідок невіднесення рахунку №7163 та №7163, з яких відповідачем списано кошти, до складу Державного бюджету України, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Частиною 7 розділу 9 Інструкції №512/5, при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Крім того, твердження апелянта щодо порушення процедури вчинення виконавчих дій, зокрема неправомірності стягнення коштів виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 розділу 6 Інструкції №512/5 постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій державного виконавця в рамках виконавчих проваджень та, як наслідок, відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач за вказаних обставин діяв в межах повноважень передбачених законодавством.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 27 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Лічевецький І.О.

Сорочко Є.О.