Справа № 183/1489/17
Суддя: Майна Г. Є.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/1489/17
Провадження № 2-а/183/119/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2017 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Майної Г. Є.,
з участю секретаря Данильченко Т. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро до Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправними рішень та їх скасування, зобов’язання вчинити певні дії,-
29 березня 2017 року КЕВ м. Дніпро звернувся до суду з вищевказаним позовом до Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що на підставі ліцензій, які видані Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 28 лютого 2014 року, КЕВ м. Дніпро наділяється правом здійснення господарської діяльності з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії.
У зв’язку із значним подорожчанням складових тарифу на теплову енергію, КЕВ м. Дніпро листами від 21 вересня 2016 року №№ 3469, 3468, 3467 звернулось до Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області з проханням прийняти рішення щодо встановлення тарифів на послуги з теплопостачання в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, з наданням на розгляд відповідних пакетів документів.
Рішеннями виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області №№ 54, 55, 56 від 29 вересня 2016 року відмовлено КЕВ м. Дніпро у встановленні тарифу на теплову енергію для надання послуг з теплопостачання у смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області. Рішенням Гвардійської селищної ради від 11 жовтня 2016 року № 03-6/VІІ затверджені рішення виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області №№ 54, 55, 56 від 29 вересня 2016 року.
Також КЕВ м. Дніпро звернулось до Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області листами від 24 листопада 2016 року № 4371 і від 29 листопада 2016 року №№ 4431, 4432 з проханням прийняти рішення щодо встановлення тарифів на послуги з теплопостачання споживачам смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області на опалювальний період 2016-2017 рр., погодження питомих норм витрат теплової енергії на опалення громадських споруд та надавала на розгляд відповідні пакети документів.
Рішенням виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 70 від 09 грудня 2016 року відмовлено КЕВ м. Дніпро у встановленні тарифів на послуги з теплопостачання споживачам смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області та затверджено листи-відповіді селищного голови від 28 грудня 2016 року № 02-23/715 та № 02-23/738, згідно яких відмовлено на підставі відсутності повноважень на таке затвердження у селищної ради. Рішенням Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року № 10-08/VІІ затверджено рішення виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 70 від 09 грудня 2016 року.
В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відгуку на заперечення відповідача. Просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях проти позову, доповненнях до заперечень на позов і уточнених запереченнях на позов. Просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено і не оспорено сторонами, що на підставі ліцензій, які видані Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 28 лютого 2014 року, КЕВ м. Дніпропетровськ надається право на здійснення господарської діяльності з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії.
Позивач, на підставі укладених договорів зі споживачами, здійснює господарську діяльність з теплозабезпечення в смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області.
Судом встановлено, що 29 вересня 2016 року КЕВ м. Дніпропетровськ звернувся до Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області з листами №№ 3467, 3468, 3469, а в подальшому повторно з листами від 24 листопада 2016 року № 4371 і від 29 листопада 2016 року №№ 4431, 4432, в яких, в зв’язку з суттєвим підвищенням вартості енергоносіїв, мінімальної заробітної плати та інших складових підвищення тарифу на послуги з теплопостачання, порушувало перед відповідачем питання погодження тарифу на послуги з теплопостачання всім категоріям споживачів.
Рішенням виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 70 від 09 грудня 2016 року відмовлено КЕВ м. Дніпро у встановленні тарифів на послуги з теплопостачання споживачам смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області та затверджено листи-відповіді селищного голови від 28 грудня 2016 року № 02-23/715 та № 02-23/738, згідно яких відмовлено на підставі відсутності повноважень на таке затвердження у селищної ради. Рішенням Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 23 грудня 2016 року № 10-08/VІІ затверджено рішення виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 70 від 09 грудня 2016 року.
Оцінюючи оскаржувані рішення відповідача, суд виходить з того, що відповідно до вимог чинного законодавства рішення органу місцевого самоврядування повинно відповідати суті звернення і бути викладеним з зазначенням підстав, як для задоволення звернення, так і відмови у задоволенні звернення. Зазначеним вимогам оскаржувані рішення не відповідають, оскільки містять лише перелік нормативно-правових актів і не містять в собі підстав, з яких позивачеві було відмовлено.
Щодо підстав відмови у задоволенні звернень КЕВ м. Дніпропетровськ, на які відповідач посилався в ході судового розгляду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Відповідно до ст. 14 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:
1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади;
2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;
3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
2. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
У відповідності до приписів ч. 2 ст. 28 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень сільської, селищної, міської рад віднесено встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги;
У відповідності до Закону України "Про державне регулювання в сфері комунальних послуг", та відповідно до Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженої Указом Президента України від 11 вересня 2014 року, НКРЕКП відповідно до покладених не неї завдань, зокрема, встановлює тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, та комунальні послуги для суб’єктів природних монополій та суб’єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП, та здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов у межах їх повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про теплопостачання", тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні
та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.
Отже, виходячи з аналізу зазначених норм права вбачається, що правом встановлювати тарифи та затверджувати коригування до них наділені виконавчі органи місцевого самоврядування, зокрема сільські, селищні та міські ради. А також органи центральної державної виконавчої влади - НКРЕКП. При цьому, тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, та комунальні послуги для суб’єктів природних монополій та суб’єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП, суб’єктів, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються НКРЕКП, в інших випадках – сільськими, селищними, міськими радами.
Відповідно до приписів ст. 31 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" виконавці/виробники послуг здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам уповноваженим вирішувати відповідне питання.
Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).
При встановленні цін/тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, діяльність яких регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який (яка) не підлягає встановленню цими національними комісіями.
Згідно ч. 10 ст. 31 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", у разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому, перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів.
Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов'язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.
Отже, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", в редакцій чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено порядок та підстави проведення коригувань діючих тарифів органами місцевого самоврядування за поданнями та економічними розрахунками виробників/виконавців комунальних послуг, при цьому, повноваженнями щодо затвердження таких коригувань тарифів віднесено до органів уповноважених на це Законом.
Відповідач зазначає, що встановлення (коригування) тарифів на теплопостачання, яке постачає позивач, має бути здійснене відповідною обласною радою, оскільки КЕВ м. Дніпропетровськ не є комунальною установою.
Так, у відповідності до ст. 13 ЗУ "Про теплопостачання", в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, до повноважень органів місцевого самоврядування, віднесено встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.
Суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими з огляду на те, що чинним законодавством передбачено розподіл повноважень щодо затвердження тарифів на теплопостачання та коригувань до них між органами місцевого самоврядування та НКРЕКП, такий розподіл обґрунтовано обсягами виробництва та постачання послуг, умовами ліцензування, а також територією надання послуг. Іншого розподілу повноважень на встановлення тарифів чинним Законодавством не передбачено.
Як вже зазначалось, НКРЕКП встановлює тарифи на комунальні послуги лише тим суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування яких вона здійснює, а також тарифи на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.
В іншому випадку встановлення тарифів відноситься до компетенції місцевих органів влади. Фактично, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на комунальні послуги для решти підприємств, які не підпадають під регулювання Комісії.
При цьому, ні ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", ні ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", "Про теплопостачання" не визначено можливості та критерії розподілу повноважень між різними ланками органів місцевого самоврядування щодо затвердження тарифів на комунальні послуги виходячи зі статусу та підвідомчості постачальника послуг. Натомість ст. 28 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", чітко визначено, що затвердження тарифів на комунальні послуги, віднесено до повноважень відповідної сільської, селищної або міської ради.
Відтак, з урахуванням визначеного законом компетенційного розподілу повноважень з приводу затвердження тарифів та коригувань до них, зважаючи на ту обставину, що позивач є ліцензіатом Дніпропетровської обласної державної адміністрації, який не здійснює господарську діяльність на території двох або більше областей України, не виробляє теплову енергію на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, суд приходить до висновку, що встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються вказаним підприємством, здійснюється відповідним органом місцевого самоврядування – в даному випадку Гвардійською селищною радою Новомосковського району Дніпропетровської області.
Крім того, суд вважає посилання відповідача на ненадання позивачем висновку щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат під час формування тарифу на послуги з теплопостачання, необґрунтованими, оскільки позивачем надавалась відповідачу серед інших документів "калькуляція розрахунку економічно обґрунтованих витрат, пов'язаних з наданням послуг з теплопостачання".
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували посилання на те, що позивач просив встановити тарифи лише для котельні ДКВР 10/13, при цьому має й інші котельні, для яких не просив встановити тарифи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області №№ 54, 55, 56 від 29 вересня 2016 року, № 70 від 09 грудня 2016 року, та рішень Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 03-6/VII від 11 жовтня 2016 року, № 10-08/VІІ від 23 грудня 2016року; зобов’язання Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області повторно розглянути звернення КЕВ м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року №№ 3469, 3468, 3467, від 24 листопада 2016 року № 4371 та від 29 листопада 2016 року №№ 4431, 4432 щодо встановлення тарифів на послуги теплопостачання підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення, яким встановити тариф на теплову енергію, то суд враховує наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.
Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20 травня 2013 року № 7 роз'яснено, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду (п. 10.3).
При цьому слід зазначити, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити дію.
А у випадку, коли суб'єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Частино 10 ст. 31 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов'язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.
А тому, оскільки суд дійшов висновку про протиправність та скасування рішень відповідача, останній зобов’язаний в силу закону розглянути звернення із прийняттям відповідних рішень, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Крім того, позивач, звертаючись до суду із позовом, порушив питання, що стосується здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.
Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Згідно з ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
У зв'язку з тим, що для усунення порушення прав позивача відповідач повинен вчинити певні дії, то вимоги позивача щодо встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання судового рішення є законними, строк подачі звіту протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.
Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 11, 69, 71, 94, 158-159, 162, 163, 267 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро – задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області №№ 54, 55, 56 від 29 вересня 2016 року, № 70 від 09 грудня 2016 року, та рішення Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 03-6/VII від 11 жовтня 2016 року, № 10-08/VІІ від 23 грудня 2016 року.
Зобов’язати Гвардійську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області повторно розглянути звернення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська від 21 вересня 2016 року №№ 3469, 3468, 3467, від 24 листопада 2016 року № 4371 та від 29 листопада 2016 року №№ 4431, 4432 щодо встановлення тарифів на послуги теплопостачання.
Зобов’язати Гвардійську селищну раду Новомосковського району Дніпропетровської області відповідно до ст. 267 КАС України подати у десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили, звіт про його виконання.
Попередити голову Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про можливість застосування заходів, передбачених ч. 2 ст. 267 КАС України.
В задоволенні іншої частини позовних вимог Квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпро – відмовити.
Стягнути з місцевого бюджету смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро судові витрати у вигляді справленого судового збору в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Постанова у повному обсязі складена 29 вересня 2017 року.