Справа № 426/13185/17
Суддя: Половинка В. О.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Половинки В.О.,

при секретарі Гапич К.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Сватове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про зарахування стажу роботи, що дає право на призначення пенсії,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що при зверненні до відповідача щодо призначення пенсії йому було запропоновано зібрати пакет документів та документи для підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. До них зокрема належать: трудова книжка із оформленими належним чином записами про займану посаду, період виконуваної роботи, та уточнююча довідка, яка надається підприємством у якій вказується: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано довідку. При призначенні пенсії він надав зазначені уточнюючі довідки про період роботи на підприємстві на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею. Проте відповідач зазначену довідку до уваги не приймає, оскільки підприємство, яке видало йому пільгову довідку ПАТ «Концерн Стирол» (правонаступник Горлівського виробничого обєднання «Стирол» ім. С.Орджонікідзе) не перемістилось до 01.12.2014 року на територію, що підконтрольна українській владі. Тому управління Пенсійного фонду України протоколом №10 від 23.08.20017 року відмовило йому в призначенні пенсії по списку відповідно ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення. Вважає зазначений протокол управління про відмову в призначенні пенсії незаконним і змушений звернутись до суду із зазначеним позовом з вимогою визнання дій управління Пенсійного фонду України стосовно відмови в призначення пенсії незаконними, зобовязання управління Пенсійного фонду України зарахувати стаж роботи з 09.09.1980 по 30.10.1980 року, з 14.11.1980 по 15.11.1982, з 02.02.1983 по 04.07.1983 року, з 05.07.1983 по 15.11.1988 року, з 16.11.1988 по 31.03.1992 року, з 01.04.1992 по 08.10.1993 року до стажу роботи, що дає йому право на призначення пенсії відповідно по списку 2 відповідно до ст.. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та призначення пенсії по сп.2 з 19.08.2017 року.

В судове засідання позивач не з"явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить суд задовольнити позов та розглянути справу без його участі.

Представник відповідача також в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, в яких позов не визнав, також просить суд розглядати справу без його участі.

Суд, оцінивши в судовому засіданні надані докази, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Згідно положень ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Судом встановлено, що позивач свою трудову діяльність почав з вересня 1980 року. Протягом трудової діяльності працював на посадах, які відносяться до шкідливих.

Зокрема, з 09.09.1980 по 30.10.1980 року позивач працював у ПАТ «Укрхіменерго» на посаді слюсаря з ремонту апаратурного устаткування у хімічному виробництві аміаку, тобто на посаді, які віднесена до сп.1 постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 (розділ VIII «Хімічне виробництво). З 02.02.1983 по 04.07.1983 року позивач працював на Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді електрослюсаря з ремонту приладів теплотехнічного контролю та автоматики теплових процесів цеху №1-А у виробництві аміаку, тобто на посаді, яка віднесена до сп.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 (розділ ХІ «Хімічне виробництво). З 05.07.1983 по 15.11.1988 року позивач працював на Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді електрослюсаря з ремонту приладів теплотехнічного контролю та автоматики теплових процесів, слюсаря КИПиА (чергового) цеху №5-Д у виробництві мінеральної кислоти, тобто на посаді, які віднесені до сп.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 (розділ ХІ «Хімічне виробництво). З 16.11.1988 по 31.03.1992 року він працював на Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді апаратника абсорбції цеху №5-Д у виробництві мінеральної кислоти, тобто на посаді яка віднесена до сп.1 постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1990 року №10 (розділ VIII «Хімічне виробництво», позиція 1080А000-17541. З 01.04.1992 по 08.10.1993 року на позивач працював на Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді апаратника абсорбції заводу «Азотник» у виробництві мінеральної кислоти, тобто на посаді яка віднесена до сп.1 постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року. (розділ VIII «Хімічне виробництво», позиція 1080А000-17541). Крім того, з 14.11.1980 по 15.11.1982 року позивач проходив строкову військову службу, яка відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (із змінами внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження військової служби від 02.06.2005 року №2636-IV) зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. З огляду на ці норми стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії відповідно по сп.2 відповідно до ст..13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 09.09.1980 по 30.10.1980 року, з 14.11.1980 по 15.11.1982, з 02.02.1983 по 04.07.1983 року, з 05.07.1983 по 15.11.1988 року, з 16.11.1988 по 31.13.1992 року, з 01.04.1992 по 08.10.1993 року складає 12 років та 10 місяців (а.с. 11-12).

Під час оформлення пенсії позивач надав уточнюючі довідки про період роботи на підприємстві на посаді на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею. Проте відповідачем зазначена довідка до уваги не взята, оскільки підприємство, яке видало йому пільгову довідку ПАТ «Концерн Стирол» (правонаступник Горлівського виробничого обєднання «Стирол» ім. С.Орджонікідзе) не перемістилось до 01.12.2014 року на територію, що підконтрольна українській владі. На підставі цього управління Пенсійного фонду України протоколом №10 від 23.08.20017 року відмовило позивачу в призначенні пенсії по списку відповідно ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування до запровадження пенсійного забезпечення через професійні і корпоративні фонди особам, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці по сп.1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, пенсії призначаються за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявного трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення".

Згідно зі ст.13 п «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків.

Відповідно до ст. 13 п «б» Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (із змінами внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження військової служби від 02.06.2005 року №2636-IV) зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.3 наказу Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року «Про затвердження Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Відповідно до розділ VIII «Хімічне виробництво» постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 посада слюсаря з ремонту апаратурного устаткування у хімічному виробництві аміаку віднесена до сп.1.

Відповідно до розділу ХІ «Хімічне виробництво» постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 посаді електрослюсаря з ремонту приладів теплотехнічного контролю та автоматики теплових процесів, слюсаря КИПиА цеху у виробництві мінеральної кислоти віднесена до сп.2.

Відповідно до розділу VIII «Хімічне виробництво», (позиція 1080А000-17541) постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1990 року №10 посада апаратника абсорбції віднесена до сп.1.

Відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У період роботи з 09.09.1980 по 30.10.1980 року, з 14.11.1980 по 15.11.1982, з 02.02.1983 по 04.07.1983 року, з 05.07.1983 по 15.11.1988 року, з 16.11.1988 по 31.03.1992 року, з 01.04.1992 по 08.10.1993 року порядок ведення трудових книжок, затверджено постановою Ради Міністрів СРСР №656 від 06.09.1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців». Відповідно до п.6 постанови: в трудовую книжку вносятся: відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу роботу, звільнення. Записи про найменування роботи або посади, на які прийнятий працівник, робляться: для робітників відповідно до найменувань професій, вказаних в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців відповідно до найменувань посад, вказаних в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розпису.

Таким чином, судом встановлено, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку із записами про займані посади, наказами на прийом, переведення та звільнення з роботи, періоди виконуваної ним роботи.

Відповідно до п.20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 зазначено: в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

На виконання вимог п.20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 при призначенні пенсії позивач надав уточнюючі довідки про період роботи на посадах, що відносяться до шкідливих і дають мені право на призначення пенсії по сп.2 відповідно до 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з ПАТ «Укрхіменерго» та ПАТ «Концерн Стирол» (правонаступник Горлівського виробничого обєднання «Стирол» ім. С.Орджонікідзе).

Проте відповідач довідку, що уточнює особливий характер роботи від 03.03.2017 року №08/К-23 за період роботи на Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе не врахував, оскільки підприємство, яке видало позивачу довідку ПАТ «Концерн Стирол» (правонаступник Горлівського виробничого обєднання «Стирол» ім. С.Орджонікідзе) не перемістилось до 01.12.2014 року на територію, що підконтрольна українській владі.

Проте, аналіз постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» N 595 від 07.11.2014 року дає підстави вважати, що зазначеною постановою врегульовано наступні питання: переміщення та фінансування бюджетних установ; здійснення соціальних виплат населенню; надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей.

Питання видачі документів, в межах своєї діяльності, підприємствами, установами, організаціями, які перебувають на території, яка не підконтрольна українській владі та неможливість їх прийняття на території України ані зазначеною постановою, ані жодним іншим нормативним актом не врегульовано.

Крім того, щодо непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «ОСОБА_1 проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Також відповідачем не надано жодних доказів, що дані, які містяться у трудовій книжці та в пільговій довідці, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку вказана довідка недійсною також не визнавалась.

Таким чином, суд вважає, що довідка, яка виданаПАТ «Концерн Стирол» (правонаступник Горлівського виробничого обєднання «Стирол» ім. С.Орджонікідзе), відповідає вищезазначеним вимогам ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення, а тому повинна прийматись для призначення пенсії.

Крім того, за приписами статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.4.2 Порядку подання та оформлення документів, відповідач має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Проте відповідач вказаним правом не скористався.

Всі доводи відповідача, що викладені у протоколі від 23.08.2017 року №10 не підтверджені жодними доказами, хоча за вимогами частини 2 статті 71 КАС України саме відповідач як суб'єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу на підставі наданих документів про заробітну плату.

Суд вважає, що право позивача на призначення пенсії, передбачено ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і не може відповідачем тлумачитись та застосовуватись на власний розсуд.

Відповідно до ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 15.08.2017 року.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що протокол управління про відмову в призначенні пенсії є незаконним, що є підставою для визнання дій управління Пенсійного фонду України стосовно відмови в призначення пенсії незаконними, зобовязання управління Пенсійного фонду України зарахувати стаж роботи з 09.09.1980 по 30.10.1980 року, з 14.11.1980 по 15.11.1982, з 02.02.1983 по 04.07.1983 року, з 05.07.1983 по 15.11.1988 року, з 16.11.1988 по 31.03.1992 року, з 01.04.1992 по 08.10.1993 року до стажу роботи, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно по списку 2 відповідно до ст. 13 п «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.46 Конституції України, ст.ст.13, 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, п.20 постанови КМУ від 12.08.93 №637, ст.ст. 2, 8, 69, 104-108 КАС України суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Білокуракинського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області про зарахування стажу роботи, що дає право на призначення пенсії задовольнити.

Визнати протокол Білокуракинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 23.08.2017 року №10 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 по списку 2 відповідно до ст. 13 п «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» незаконним.

Зобовязати Білокуракинське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по списку 2 відповідно до ст. 13 п «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи: з 09.09.1980 по 30.10.1980 року у ПАТ «Укрхіменерго» на посаді слюсаря з ремонту апаратурного устаткування; 02.02.1983 по 04.07.1983 року у Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді електрослюсаря з ремонту приладів теплотехнічного контролю та автоматики теплових процесів цеху №1-А у виробництві аміаку; з 05.07.1983 по 15.11.1988 року у Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді електрослюсаря з ремонту приладів теплотехнічного контролю та автоматики теплових процесів, слюсаря КИПиА (чергового) цеху №5-Д у виробництві мінеральної кислоти; з 16.11.1988 по 31.03.1992 року у Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді апаратника абсорбції цеху №5-Д у виробництві мінеральної кислоти; з 01.04.1992 по 08.10.1993 року у Горлівському виробничому обєднанні «Стирол» ім. С.Орджонікідзе на посаді апаратника абсорбції заводу «Азотник» у виробництві мінеральної кислоти; строкову військову службу з 14.11.1980 по 15.11.1982 року.

Зобовязати Білокуракинське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію по списку 2 відповідно до ст. 13 п «б» Закону України Про пенсійне забезпечення» з 19.08.2017 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний місцевий суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сватісвького

районного суду ОСОБА_2