Справа № 350/29/15-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6715/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., КоваляР.Й.

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2017 року у справі № 350/29/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської РДА Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій, -

В С Т А Н О В И В:

07.03.2017 року ОСОБА_1, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою в якій просив суд стягнути із Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської районної державної адміністрації кошти в сумі 26800,17 грн..

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що згідно виконавчого листа УПСЗН повинно виплатити позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі в сумі 26800,17 грн., однак ДКСУ в Рожнятівському районі відмовило у прийняті виконавчого листа. Вважає, що оскільки рішення суду про стягнення коштів не має, тому керуючись нормами ст.3 ЗУ « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 263 КАС України просить змінити спосіб виконання рішення шляхом стягнення із Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської РДА кошти розраховані самим боржником в сумі 26800,17 грн..

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу, заяву про зміну способу виконання судового рішення від 05.02.2015 року задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, оскаржувана ухвала винесена з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Вважає, що нормами ст. 3 п.1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконанні судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У п.2 цього ж Закону зазначено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відтак апелянт вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення.

В судове засідання сторони не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що постановою Рожнятівського районного суду від 05 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій позов задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської районної державної адміністрації з приводу не виплати ОСОБА_2 допомоги по догляду за дітьми до досягнення 3-річного віку відповідно до вимог п.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» неправомірними.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 14.08.2014 року до досягнення дітьми: Елізою та Діною, трирічного віку або до змін у чинному законодавстві у розмірі, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для дітей, віком до 6 років, згідност.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», з урахуванням проведених виплат. Постанова набрала законної сили.

На виконання постанови суду Управлінням праці та соціального захисту населення розпорядженням від 16 травня 2016 року (а.с.3) проведено нарахування ОСОБА_2, недоплаченої щомісячної допомоги по догляду за дитиною.

Згідно повідомлення Управління Державної казначейської служби України у Рожнятівському районі Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року №01-3/131 (а.с.2) виконавчий лист від 04 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Рожнятівської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій не підлягає виконанню органом Казначейства.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що аналіз резолютивної частини вказаної постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобовязання, покладені на відповідача цим судом, є позовними вимогами як обраним судом видом захисту порушених прав позивача.

Суд дійшов висновку, що позивач просить змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час ухвалення вищевказаної постанови.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобовязання відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

За таких обставин заявник просить змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цієї постанови. Хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст. 198, 223 КАС України).

Крім того, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення обєкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

Також суд апеляційної інстанції наголошує, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року справи № 21-394а14.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - цей Закон регулює відносини, що виникають у звязку з обовязком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Згідно із п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 13.07.2006 року по справі «ОСОБА_3 проти України» виконання рішення щодо боржника залишається обовязком держави.

Тому, відсутні підстави для застосування судом положень статті 263 КАС України.

Суду надано право змінити спосіб та порядок виконання вже прийнятого раніше судового рішення, жодним чином його не змінюючи, не доповнюючи й не домислюючи.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. За таких підстав апеляційна не підлягає до задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.199, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2017 року у справі № 350/29/15-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_3
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення

виготовлено 18.09.2017 року.