Справа № 464/5218/17
Суддя: Мичка Б. Р.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/5218/17
пр.№ 2-а/464/349/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

за участю секретаря судового засідання Янишин М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії як інваліду другої групи; зобов'язати відповідача призначити йому як інваліду другої групи пенсію по інвалідності у відповідності до ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є інвалідом другої групи загального захворювання. В органах прокуратури працює з 30.10.2001 р. та на даний перебуває на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Львівської області. 09 червня 2017 року звернувся із заявою до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», однак відповідач відмовив у призначенні такої, покликаючись на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІ від 02.03.2015 року. Вважає такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства, а відтак просить позов задоволити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у фабулі адміністративного позову, просить такий задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, в яких зазначила, що ОСОБА_1 призначено пенсію по ІІІ групі інвалідності загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», стаття 47 якого зокрема передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року, особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законом України «Про прокуратуру», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються. Так, на підставі даного положення у період з 1 квітня 2015 року, з 01.01.2016 р. по 19.04.2017 р. позивачу тимчасово пенсія не виплачувалася. 09.06.2017 р. позивач звернувся із заявою про призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру». Однак, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про прокуратуру», що унеможливлює здійснювати призначення пенсії прокурорам, в тому числі шляхом переходу переходу з одного виду пенсії на інший згідно Закону України «Про прокуратуру» взагалі. А оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». А відтак вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працював в органах прокуратури Львівської області з 30.10.2001 р. та на даний час перебуває на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Львівської області, що стверджується копією трудової книжки АР№172909 (а.с.16-21) та довідкою прокуратури Львівської області №11-978вих-17 від 31.07.2017 р. (а.с.8).

Як вбачається із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №359741 від 19.04.2017 р. ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання (а.с. 6).

Судом встановлено, що 09.06.2017 р. позивач звернувся до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова із заявою щодо переведення з пенсії по інвалідності другої групи загального захворювання, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності другої групи загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова №2060 від 20.07.2017 р. відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності другої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Дане рішення мотивоване тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тому з 01 червня 2015 року пенсії по інвалідності другої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в порядку та на умовах, визначених даним законом, не призначають (не перераховують) (а.с.45).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) у правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно із ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частиною 6 ст.86 даного Закону передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Згідно з записами в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 з 30.10.2001 р. працює в органах прокуратури на посадах помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора, старшого прокурора. На час звернення до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова з заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі частини 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з інвалідністю II групи, трудовий стаж позивача в органах прокуратури складав більше 10 років, що відповідачем не заперечується.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

А відтак, оскільки на момент звернення до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова з заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи на підставі частини 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» позивач набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років та йому встановлено інвалідність II групи за загальним захворюванням, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас суд не приймає до уваги покликання відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. та скасування з 01.06.2015 р. норм щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії/довічне грошове утримання яких призначалися, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки таке є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 р., у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р., положеннями ст.50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п.5 Прикінцевих положень Закон №213-VIII стосувався положень Закону №1789-ХІІ і саме за нормами вказаного закону неможливо було призначати пенсію працівникам прокуратури. Така мала призначатися відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З 15 липня 2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, та який є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин.

Тому покликання відповідача на те, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213, який прийнятий в часі пізніше, ніж Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, є безпідставним, оскільки Закон України «Про прокуратуру» за №1697-УІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року, діяв на час звернення позивача із заявою. В даних спірних правовідносинах підлягають застосуванню діючі норми вищенаведеного спеціального Закону.

Разом із тим, ч. 12 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено підстави позбавлення особи права на отримання пенсії, передбаченої даною статтею, де покликання на п.5 Прикінцевих положень положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. відсутнє.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка в силу приписів ч.7 ст.9 КАС України застосовується до спірних правовідносин, у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені положення закону, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та зобовязання останнього призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 19.04.2017 р., є підставними та підлягають до задоволення.

На підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру», ст.35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов задоволити.

Визнати дії Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» протиправними.

Зобов'язати Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності у відповідності до ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 19.04.2017 р.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст.186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Головуючий Б.Р.Мичка