Справа № 465/576/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7496/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на постанову Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року у справі № 465/576/17 за позовом ОСОБА_1 до Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа ОСОБА_2 сільська рада Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання протиправними дій державного виконавця Кривень Івана Степановича, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року ВП № 52709852, -

В С Т А Н О В И В :

03 лютого 2017 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, третя особа Княгицька сільська рада Рогатинського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати протиправними дій державного виконавця Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року ВП № 52709852 та скасувати постанову від 30.12.2016 року ВП № 52709852, винесену щодо виконання виконавчого листа № 2-а-1001/11, виданого Франківським районним судом м. Львова від 11.10.2016 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що на виконанні у державного виконавця Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 перебуває виконавчий лист № 2-а-1001/11, виданий Франківським районним судом м. Львова від 11.10.2016 р., однак державним виконавцем не вжито належних заходів для виконання рішення суду, не в повній мірі було проведено виконавчі дії, спрямовані на виконання судового рішення. Позивач вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року винесена передчасно, незаконно, необґрунтовано. ОСОБА_1 того, в оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець, як на підставу закінчення виконавчого провадження посилається на п.11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає закінчення виконавчого провадження у разі надіслання виконавчого документа суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст. 63 цього Закону.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року у справі № 465/576/17 позовні вимоги задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано ряд обставин, а саме: виконання рішення за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії врегульовано ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»; 20.02.2017 року за вих. №12.8-33/593 на адресу стягувача направлено відповідь на лист про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження №52709852; здійснювались перевірки виконання судового рішення, відібрано пояснення у сільського голови ОСОБА_4, накладено штраф, накладено арешт на кошти боржника, винесено постанову про стягнення виконавчого збору та скеровано повідомлення в Рогатинський відділ поліції Тисменицького відділу ГУ НП у Івано-Франківській області про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Апелянт зазначає, що державний виконавець діяв правомірно керуючись ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження»: «У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, що і було зроблено.

Просить скасувати постанову Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року у справі № 465/576/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2016 року у справі № 2-а-1001/11 зобовязано ОСОБА_2 сільську раду Рогатинського району Івано-Франківської області провести реєстрацію 101 договору купівлі-продажу майнових паїв СК«Княгиничі» та анулювання 101 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства по особах відповідно до переданих договорів, видати ОСОБА_1 одне свідоцтво про право власності на майновий пай.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016 року постанову від 31.05.2016 року залишено без змін.

11.10.2016 року Франківський районний суд м. Львова видав виконавчий лист № 2-а-1001/11.

21.10.2016 року державний виконавець Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52709852 з примусового виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2016 року та надав боржнику строк для самостійного виконання.

30.12.2016 року державний виконавець Кривень І.С. встановивши, що рішення не може бути виконано без участі боржника, останнім не виконано, що підтверджують зібрані під час виконання рішення документи, керуючись п. 11 ч.1 ст. 39, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. ОСОБА_1 того, у зазначеній постанові державний виконавець вказав, що наведене є підставою для надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Листом від 13.01.2017 року стягувач звернувся до начальника Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області з листом, в якому просив надати інформацію про хід виконавчого провадження з примусового виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2016 року. Однак відповідь на лист не було надано.

Разом з тим, лише з письмових пояснень відповідача вбачається, що 07.10.2016 року державний виконавець Кривень І.С. здійснив перевірку виконання рішення боржником у наданий строк, про що було складено акт 07.11.2016 року. Постановою від 07.11.2016 року ВП № 52709852 на боржника накладено штраф в розмірі 5100,00 грн. 23.11.2016 року сільський голова ОСОБА_4 надав пояснення з приводу невиконання рішення суду. 23.11.2016 року здійснив перевірку виконання рішення боржником, про що було складено акт від 23.11.2016 року. Також, згідно з поясненнями державного виконавця, ним було скеровано сільському голові ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4 попередження та повторно повідомлено про відповідальність у разі невиконання рішення суду. 23.11.2017 року державний виконавець виніс постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі 10200, 00 грн. та постанову про накладення арешту на кошти боржника на суму 21100,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що частиною 5ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В силу положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016№1404-VIII.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Поряд з тим, відповідно до приписів ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невиконання без поважних причин вимог державного виконавця, прийнятих відповідно, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік обставин за наявності яких виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. (ч. 2ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Як встановлено судом першої інстанції, 30.12.2016 року державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 52709852 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 11.10.2016 року Франківським районним судом м. Львова. Правовою підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови стало невиконання боржником судового рішення.

В обґрунтування заперечень проти позову, відповідач, як субєкт владних повноважень лише покликається на те, що в межах даного виконавчого провадження ним отримано від сільського голови, як представника боржника пояснення, винесено постанови про накладення штрафу на боржника, про накладення арешту на кошти боржника, скеровано повідомлення у правоохоронні органи про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. В силу вимог ст. 72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. ст. 70, 72 КАС України, суд вважає, що відповідач не надав суду належних доказів, які підтверджують вчинення ним вказаних вище дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення, а отже, доказів фактичного не виконання боржником в повному обсязі рішення суду.

Більше того, суд захистив права позивача, шляхом зобовязання ОСОБА_2 сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області провести реєстрацію 101 договору купівлі-продажу майнових паїв СК «Княгиничі» та анулювання 101 свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства по особах відповідно до переданих договорів, видати ОСОБА_1 одне свідоцтво про право власності на майновий пай, а державний виконавець зобовязується вчинити всі залежні від нього дії, щоб це право було реально забезпечено, а рішення суду виконано.

Таким чином, можливість виконання судового рішення у зазначений спосіб, обумовлено повноваженнями ОСОБА_2 сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. В силу вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не позбавлений можливості звернутись до боржника з відповідною вимогою, яку останній повинен розглянути в межах повноважень та в порядку, визначеному Законом України «Про органи місцевого самоврядування».

Відтак, наведений державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження ВП № 52709852 від 30.12.2016 року хід виконавчих дій не є ефективним і достатнім для зобовязання відповідача вчинити дії у спосіб, визначений постановою Франківського районного суду від 31.05.2016 року. Обставини, які зумовлюють можливість закінчити виконавче провадження ВП № 52709852 з підстав визначених ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" були відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції вважає, що державний виконавець хоч і мав повноваження на винесення такої постанови, проте, як встановлено судом, у нього були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а тому постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню, а дії та бездіяльність державного виконавця Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року ВП № 52709852 слід визнати протиправними.

Відповідно до ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду справи відповідачем не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги та встановлені судом обставини, не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обгрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх необхідних обставин.

Також Суд виходить з того, що правовідносини сторін, що виникають під час та у звязку із виконанням рішення суду, є частиною судового провадження.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі «Сокур проти України»; рішення у справах «Півень проти України», «Жовнір проти України», «ОСОБА_5 проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили порушує права людини та громадянина, а також принципи закладені в Конституції України,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,Кодексі адміністративного судочинства України та інших Законах, які направлені на захист цих прав. Таке невиконання судових рішень підриває авторитет та довіру до суду та держави в цілому, що є неприпустимим у демократичній і правовій державі.

З огляду на викладене,суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час розглядуваних правовідносин) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин 1, 4 ст.18 вказаного Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно норм ч.1, ч.6 ст.26 цього Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

За приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Відповідно до статті 75 цього Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Як встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, 21.10.2016 року державним виконавцем на підставі заяви від 20.10.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-1001/11 від 11.10.2016 р. виданого Франківським районним судом м Львова та надіслано сторонам виконавчого провадження, з вимогою виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, попереджено боржника про стягнення виконавчого збору в розмірі 5100,00 грн.

07.11.2016 р. державним виконавцем здійснено перевірку виконання судового рішення, складено акт від 07.11.16 р. про невиконання рішення суду та відібрано пояснення боржника ОСОБА_2 сільської ради про те, що рішення суду не виконано у звязку з перебуванням сільського голови ОСОБА_4 у відпустці.

07.11.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн. та надано повторно 10 робочих днів для виконання рішення суду.

23.11.2016 р. державним виконавцем здійснено перевірку виконання судового рішення, складено акт про невиконання судового рішення та відібрано пояснення від сільського голови ОСОБА_4 Також 23.11.2016 р. державним виконавцем складено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі та надано повторно 10 робочих днів для виконання судового рішення.

Державним виконавцем з метою ефективного та своєчасного виконання рішення суду винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника.

23.11.2016 р. державним виконавцем повторно повідомлено боржника з попередженням його про притягнення до кримінальної відповідальності в разі невиконання судового рішення.

29.11.2016 р. відповідачем направлено повідомлення в Рогатинське відділення поліції та зазначено факт ухиляння від виконання рішення суду головою сільської ради.

01.12.2016 р. державним виконавцем складено акт про невиконання рішення суду.

12.12.2016 р. на підставі повідомлення державного виконавця слідчим Рогатинського відділення поліції зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000388 повідомлення про злочин вчинений сільським головою ОСОБА_2 сільської ради.

На підставі вищенаведеного, 30.12.2016 р. відповідач виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 52709852 керуючись ч. 3 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем не здійснено всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Боржником у виконавчому провадженні є ОСОБА_2 сільська рада, а 12.12.2016 р. на підставі повідомлення державного виконавця слідчим Рогатинського відділення поліції зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000388 повідомлення про злочин вчинений сільським головою ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4Ф, який безпосередньо не є боржником.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2017 року у справі № 465/576/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_5
ОСОБА_7
Повний текст судового рішення виготовлено 26.09.2017 року