Справа № 817/650/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербаков В.В.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" вересня 2017 р. Справа № 817/650/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" травня 2017 р. у справі за позовом Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства " Міжлікарняна аптека" про стягнення санкції та пені ,

ВСТАНОВИВ:

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Рівненське ОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовом до Комунального підприємства "Міжлікарняна аптека" (далі - КП "Міжлікарняна аптека") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальній сумі 20281,63грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII), Рівненським ОВ ФСЗІ до КП "Міжлікарняна аптека" було застосовано адміністративно-господарську санкцію, та за порушення терміну сплати даної санкції нараховано пеню, які у добровільному порядку відповідачем не сплачені.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просив постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог законодавства, відповідачем у 2016 році було створено 1 робоче місце для інвалідів та подавалася відповідна звітність форми №3-ПН до Млинівського районного центру зайнятості з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів за посадою фармацевт. А також 07.02.2017 КП «Міжлікарняна аптека» до Рівненського ОВ ФСЗІ було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік (а.с.5).

Із поданого відповідачем звіту форми №10-ПІ вбачається наступне:

- середньооблікова чисельність штатних працівників становить - 12 осіб;

- середньооблікова чисельність штатних працівників підприємства, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 0 осіб;

- кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону №875-XII - 1 особа;

- фонд оплати праці штатних працівників становить - 485,4 тис.грн.;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника - 40450,00грн.

Разом з тим, відповідачем було надіслано на адресу позивача лист від 05.04.2016 №1, на який отримано відповідь від 08.04.2016 №01-14/511, що на ФСЗІ не покладено функцій щодо працевлаштування та направлення інвалідів для виконання підприємствами, установами, організаціями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (а.с.19).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово звертався до Млиніської селищної ради Рівненської області та Млинівської районної ради Рівненської області щодо створення спеціальних робочих місць для інвалідів (а.а.с.23-24), а також розміщував оголошення в газеті "Гомін" (а.с.25).

Однак, місце, призначених для працевлаштування інваліда, залишилося вакантним.

Крім того, згідно з листом Млинівського районного центру зайнятості від 15.05.2017 №03-08/385, протягом січня-грудня 2016 року на обліку не перебували як безробітні особи з інвалідністю за спеціальністю «Фармація», кваліфікація «фармацевт». Направлення на працевлаштування не видавались у зв'язку з відсутністю даної категорії осіб на обліку у центрі зайнятості (а.с.20).

За невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, встановленого Законом №875-XII в кількості - 1 особа, Рівненським ОВ ФСЗІ до КП "Міжлікарняна аптека" було застосовано адміністративно-господарська санкція в сумі 20255,00грн., а за порушення КП «Міжлікарняна аптека» терміну сплати адміністративно-господарської санкції Рівненським ОВ ФСЗІ нараховано пеню в сумі 56,63грн. (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що КП "Міжлікарняна аптека" вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Колегія суддів вказує на передчасність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, частиною третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 20 вказаного Закону підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобовязані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Аналогічний обовязок закріплений пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення».

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України чи іншими законодавчими актами, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частиною третьою статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 «Про затвердження форми звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання» затверджена форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок подання форми звітності N 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно з пунктами 1.3, 2.1 названого Порядку роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження. Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Таким чином, до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення відповідних робочих місць, відноситься також надання Державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування, і саме подання такої інформації (звітність форми № 3-ПН) за всі місяці відповідного року може свідчити про вчинення роботодавцем усіх дій, необхідних дій для працевлаштування інвалідів, і, відповідно, про наявність підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Будь-які інші дії роботодавців не виправдовують та не звільняють від відповідальності за порушення правил господарської діяльності.

Відтак, у справах цієї категорії визначальним є дослідження факту подання роботодавцями звітності форми № 3-ПН щомісячно протягом відповідного року.

У цій справі шляхом аналізу додатків до адміністративного позову судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач подавав звітність форми № 3-ПН 5 квітня 2016 року та 5 липня 2016 року.

Таким чином, неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період, є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 19 листопада 2013 року та 28 січня 2014 року (№№ 21-397а13, 21-476а13 відповідно).

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31.01.2007 №70 затверджено Порядок нарахування пені та її сплати, що затверджений Мінпраці 15.05.2007 за №223, відповідно до якого нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно .

У зв'язку з порушенням відповідачем строків сплати адміністративно-господарських санкцій позивачем нарахована пеня, яка складає: 56,63 грн. Отже, загальна сума заборгованості зі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році складає: 20225,00 грн.

+56,63 грн. = 20281,63 грн.

Станом на дату розгляду справи судом відповідачем доказів сплати адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені в загальній сумі 20281,63 грн. не надано.

Відповідно до ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "30" травня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити .

Стягнути з Комунального підприємства " Міжлікарняна аптека" на користь держави в особі Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарську санкцію у сумі 20225,00 грн., та пеню у сумі 56,63 грн.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: А.Ю.Бучик

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Замкова,10а/1,м.Рівне,33028

3- відповідачу/відповідачам: Комунальне підприємство " Міжлікарняна аптека" вул.Поліщука,36,смт.Млинів,Рівненська область,35100

4- представник позивача: ОСОБА_3, вул. Замкова 10а/1, м. Рівне - 5- представник відповідача: ОСОБА_4, АДРЕСА_1,

- ,