Справа № 803/635/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року№ 876/8642/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

встановив:

У травні 2017 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Волинській області, в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просив: 1) визнати нечинним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 28.04.2017 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 156010,50 грн. (за податковими зобов'язаннями 104007 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 52003,5 грн.); 2) визнати нечинним та скасувати у повному обсязі вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.04.2017 р. №Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове соціальне страхування на загальну суму 48021,18 грн.; 3) визнати нечинним та скасувати у повному обсязі рішення від 28.04.2017 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 8165,68 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано прийняті Головним управлінням ДФС у Волинській області податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 квітня 2017 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 квітня 2017 року № .

З цією постановою суду першої інстанції від 13.07.2017 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, обставини справи досліджені судом неповно та не об'єктивно, а тому оскаржена постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивачем в порушення вимог п.201 ст.201 ПК України, в податкових накладних на реалізацію продукції не платникам ПДВ не зазначалось обов'язкових реквізитів покупця, а саме: податкові накладні на реалізацію продукції СПД ОСОБА_1 громадянам-покупцям не містили реквізитів покупців, не було зазначено адресних даних, РНОКПП чи інших ідентифікаційних даних, та були складені загальними накладними на «кінцевого споживача», що унеможливлює ідентифікацію однієї зі сторін господарської операції. Ціна реалізації товару для кінцевого споживача, відображена у звітності позивача значно нижча від ціни реалізації аналогічного товару для юридичних осіб (в середньому на 8%). Враховуючи що при реалізації позивачем продукції громадянам, без договорів на придбання продукції і при фактичній відсутності однієї зі сторін таких операцій (покупців), визначення (підтвердження) договірної (контрактної) ціни неможливе, оскільки зазначена у податкових та видаткових накладних ціна на продукцію є результатом діяльності СПД ОСОБА_1 по мінімізації податкових зобов'язань, і аж ніяк не договірних переговорів між сторонами операції, а відповідно не може бути застосована як договірна (контрактна) ціна. Позивачем на порушення абз.1 п.2 ч.2 ст.7 Закону N 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п.4.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, невірно сформовано Таблицю 3 Додатку 5 «Звіту про суми доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», внаслідок чого перевіркою встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2014 р. на суму 82914,41 грн. На порушення п.п.3 п.5 розділу IV Наказу Мінфіну України №449 від 20.04.2015 р. «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» самозайнятою особою ОСОБА_1 невірно сформовано Таблицю 1 Додатку 5 «Звіту про суми доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», внаслідок чого перевіркою встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2014 р. на суму 82914,41 грн. та за 2015 р. на суму 55475,17 грн.. Таким чином, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% встановлено заниження єдиного внеску за 2014 рік на 34854,77 грн..

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 13.07.2017 р. та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем ГУ ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, тобто позивача, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2016 р., про що складено акт від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 (а.с. 6-38).

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем: - п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.190.1 ст.190 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 104007 грн., а саме за грудень 2014 року на суму ПДВ 5617 грн., за грудень 2015 року на суму 86622 грн. та за грудень 2016 року на суму 11768 грн.; - п.2 ч.1 ст.7, п.п.2,3,9 ст.9 розділу ІІІ ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI, п.п.3 п.5 розділу ІV Наказу Мінфіну України від 20.04.2015 р. № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого занижено ЄСВ на 48021,18 грн., в т.ч. за 2014 рік 28771,30 грн. та за 2015 рік на 19249,88 грн..

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області 28.04.2017 р. було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 156010,50 грн. (за податковими зобов'язаннями 104007 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 52003,5 грн.). Також відповідачем сформовано вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 48021,18 грн., в т.ч. недоїмка - 48021,18 грн., та прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 8165,68 грн. (а.с. 39, 40, 41).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Як видно з розділу 2.5.1 «Податкові зобов'язання» акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. здійснював посередницьку діяльність з торгівлі продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками. У податковій звітності та бухгалтерських документах, наданих для проведення перевірки, відображено реалізацію даного товару в тому числі фізичним особам - громадянам (не платникам ПДВ). Оплата за продукцію реалізовану громадянам - покупцям здійснювалась у готівковій формі із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

Згідно проведеного аналізу співставлення цін встановлено, що оптові ціни реалізації продукції юридичним особам суттєво відрізняються (вищі) від цін реалізації продукції фізичним особам - громадянам. Так, наприклад ціна реалізації на кільку балтійську свіжоморожену для кінцевого споживача за кілограм у 2015 році становить 14,72 грн., тобто націнка в середньому становить 21,50% (при середній ціні придбання даного продуту 11,55 грн.), тоді як ціна реалізації даного товару для юридичної особи значно вища та становить 16,29 грн. (націнка 29,10%). Аналогічно ціна на реалізований оселедець свіжоморожений у 2016 році на кінцевого споживача за кілограм становить 32,71 грн., тобто націнка в середньому становить 5,20% (при середній ціні придбання даного продукту 31,01 грн.), тоді як ціна реалізації даного товару для юридичної особи значно вища - 36,25 грн. (націнка становить 14,46%).

Згідно вказаного аналізу податковими інспекторами зроблено висновок, що ціна реалізації товару для кінцевого споживача, відображена у звітності ФОП ОСОБА_1, значно нижча від ціни реалізації аналогічного товару для юридичних осіб (в середньому на 8%). Враховуючи, що при реалізації ФОП ОСОБА_1 продукції громадянам, без договорів на придбання продукції і при фактичній відсутності однієї зі сторін таких операцій (покупців), визначення (підтвердження) договірної (контрактної) ціни неможливе, оскільки зазначена у податкових та видаткових накладних ціна на продукцію є результатом діяльності ФОП ОСОБА_1 по мінімізації податкових зобов'язань, і аж ніяк не договірних переговорів між сторонами операцій, а відповідно не може бути застосована як договірна (контрактна) ціна.

Перевіркою було визначено ціни на товар реалізований у перевіреному періоді, що згідно бухгалтерського та податкового обліку було відображено СПД ОСОБА_1 як реалізований фізичним особам - громадянам, на рівні середніх цін за відповідні періоди на ідентичні товари, що реалізовувались юридичним особам та фізичним особам - підприємцям у перевіреному періоді (ціна, розрахована, як середня ціна, що і була відображена підприємцем у податкових та видаткових накладних на реалізацію продукції не громадянам), оскільки такі ціни максимально відповідають умовам здійснення господарської діяльності СПД ОСОБА_1, здійснені у співставних умовах на відповідному ринку ідентичних товарів. Розрахунок ринкових цін проведено відповідно до документів, наданих під час перевірки СПД ОСОБА_1 (податкових та видаткових накладних, банківських виписок, договорів та ін.). Отже, враховуючи встановленні в ході проведення перевірки розрахункові ринкові ціни, що діяли в перевіреному періоді на фактично реалізовану СПД ОСОБА_1 продукцію, під час проведення перевірки було здійснено розрахунок сум заниження податкових зобов'язань СПД ОСОБА_1 в результаті здійснення операцій з реалізації товарів фізичним особам - громадянам, який наведено в додатку до акта перевірки.

В розділі 2.5.1 «Податкові зобов'язання» акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 зроблено висновок про те, що на порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.190.1 ст.190 ПК України, перевіркою збільшено податкові зобов'язання по ПДВ за грудень 2014 року на суму 5617 грн., за грудень 2015 року на суму 86622 грн. та за грудень 2016 року на 11768 грн., оскільки неможливо встановити суми завищення податкових зобов'язань помісячно, а лише в загальній сумі за результатами 2014 - 2016 років.

Судом першої інстанції вірно враховано, що пунктом 188.1 ст.188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до п.190.1 ст.190 ПК України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно п.5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 р. № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 р. за № 1300/27745 (далі - Порядок № 727), факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Підпунктом 2 п.4 розділу ІІІ Порядку № 727 передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема, чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення.

Розділ 2.5.1 «Податкові зобов'язання» акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 складений з порушеннями п.5 розділу ІІ, п.п.2 п.4 розділу ІІІ Порядку № 727, оскільки не містить чіткого викладення змісту виявлених порушень податкового законодавства, допущених платником податків.

Зокрема, з аналізу розділу 2.5.1 «Податкові зобов'язання» акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 можна прийти до висновку, що податковий орган фактично не погоджується із ціною, за якою позивач реалізовував товар (морепродукти) для кінцевого споживача, яким є фізична особа, стверджуючи при цьому, що ціна реалізації значно нижча від ціни реалізації аналогічного товару для юридичних осіб (в середньому на 8%).

Однак, у вказаному розділі акту перевірки не вказано, які норми законодавства порушив позивач, реалізовуючи аналогічний товар за різними цінами фізичним та юридичним особам.

Згідно із п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, а відповідно до п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Так, відповідач не ставить під сумнів реальність господарських операцій з реалізації продукції юридичним та фізичним особам за оптовими цінами, будь-яких доказів того, що вказані операції не були обумовлені економічною причиною (діловою метою), тобто не спрямованими на отримання доходу, в матеріалах справи немає.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що реалізація товарів фізичним особам за оптовими цінами, які є меншими за оптові ціни реалізації аналогічного товару юридичним особам, за умови реальності таких операцій та досягнення ділової мети не може бути підставою для збільшення податковим органом бази оподаткування за такими операціями та для нарахування грошового зобов'язання з ПДВ.

Отже, розділ 2.5.1 «Податкові зобов'язання» акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 складений з порушеннями п.5 розділу ІІ, п.п.2 п.4 розділу ІІІ Порядку № 727, оскільки не містить чіткого викладення змісту виявлених порушень податкового законодавства, допущених платником податків.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 28.04.2017 р. № є вірними.

Слід зазначити, що в розділах 2.4.3 «Відображення у звітності сум, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок» та 2.4.4 «Правильність нарахування та утримання єдиного внеску» акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 зазначено, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок не встановлено його заниження. Відповідно до листа ДФС України № 7559/7/99-99-17-03-01-17 від 16.10.2014 р. «Про надання роз'яснень», у графі 2 вищезазначеного звіту з єдиного внеску сума чистого доходу (прибутку), в рядках календарних місяців зазначається як середньомісячний річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом ділення річного чистого доходу (прибутку) на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. При цьому в місяцях, в яких дохід не отримувався, (на підставі даних Книги обліку доходів і витрат) у таких графах проставляється прочерк (на паперових носіях). У разі надсилання звіту в електронній формі поле залишається незаповненим. Згідно наказу Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 р. «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. У відповідності до п.3 ст.7 розділу III ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої цим Законом.

Податковим органом в акті перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 зазначено, що в порушення п.п.3 п.5 розділу IV Наказу Мінфіну України № 449 від 20.04.2015 р. «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» самозайнятою особою ОСОБА_1 невірно сформовано таблицю 3 Додатку 5 «Звіту про суми доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», внаслідок чого перевіркою встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2014 рік на суму 82914,41 грн. та за 2015 рік на суму 55475,17 грн.. Тобто, чистий дохід за 2015 рік, задекларований самозайнятою особою ОСОБА_1 в сумі 766621,78 грн., та за 2014 рік в сумі 124497,47 грн. перевіркою поділено на кількість календарних місяців, протягом якого він отриманий, згідно книги обліку доходів та витрат та даних перевірки.

Перевіркою достовірності нарахування ЄСВ з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 %, встановлено заниження ЄСВ на загальну суму 48021,18 грн., в тому числі за 2014 рік на 28771,30 грн., та за 2015 рік на 19249,88 грн., чим порушено п.п.3.3 п.5 розділу IV наказу Мінфіну України № 449 від 20.04.2015 р. «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На підставі висновків, зроблених в розділах 2.4.3, 2.4.4 акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3, ГУ ДФС у Волинській області 28.04.2017 р. сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- та прийняло рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № .

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками, викладеними у розділах 2.4.3, 2.4.4 акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3.

Так, відповідно до п.п. 4,5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 28.12.2014 р. № 77-VIII), єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI (в редакції ЗУ від 28.12.2014 р. № 77-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 р.), єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Підпунктом 3 п.2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 р. № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 р. за № 1622/24154, далі - Інструкція № № 455, яка втратила чинність згідно із наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449) передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно із п.п.2 п.4.5 розділу IV Інструкції № 455, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у п.п.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 п.2.1 розділу II цієї Інструкції: платники, визначені п.п.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) п.2.1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок протягом року до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада у вигляді авансових платежів в розмірі 25 відсотків річної суми єдиного внеску, обчисленої від суми, визначеної органами доходів і зборів для сплати авансових сум податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний рік до 10 лютого наступного року, на підставі даних річної податкової декларації. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Платникам, які зобов'язані здійснити доплату до мінімального страхового внеску, органами доходів і зборів для узгодження надсилається повідомлення-розрахунок за формою згідно з додатком 1, у якому зазначається розрахунок сум такої доплати, які підлягають сплаті за результатами підприємницької діяльності за календарний рік.

Згідно п.п.3 п.1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953 (яка набрала чинності 29.05.2015 р. та в редакції, чинній протягом 2015 року, далі - Інструкція № 449), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Згідно із п.п.1,2 п.5 розділу IV Інструкції № 449, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у п.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 п.1 розділу II цієї Інструкції: 1) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок господарської діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб; 2) платники, визначені п.п.3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) п.1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість календарних місяців, у яких отримано дохід (прибуток). Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в п.3 розділу III цієї Інструкції. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Так, 06.02.2015 р. позивач подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік (форма № Д5) разом із таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями», у якому нарахування суми ЄСВ здійснено помісячно, виходячи із суми чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації (а.с. 68-69).

03.02.2016 р. позивач подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік (форма № Д5 річна) разом із таблицею 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями», у якому нарахування суми ЄСВ здійснено помісячно, виходячи із суми чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації (а.с. 71-72).

Являється необгрунтованим висновок, викладений в розділі 2.4.3 акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 про те, що позивач невірно сформував таблицю 3 Додатку 5 «Звіту про суми доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», оскільки у 2014, 2015 роках позивач як фізична особа-підприємець формував таблицю 1 до річного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, в той час як таблицю 3 до річного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску повинні формувати особи, які забезпечують себе роботою самостійно, до яких позивач не належить.

Також слід не брати до уваги висновок, викладений в розділі 2.4.3 акту перевірки від 27.03.2017 р. № 749/03-20-13-04/НОМЕР_3 про те, що позивач порушив п.п.3 п.5 розділу IV Інструкції № 449, внаслідок чого занизив суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2014 рік на суму 82914,41 грн. та за 2015 рік на суму 55475,17 грн., оскільки Інструкція № 449 набрала чинності 29.05.2015 р., тобто після подання позивачем 06.02.2015 р. звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік, а тому у 2014 році не могла бути порушена позивачем. Крім того, положення п.п.3 п.5 розділу IV Інструкції № 449 на позивача не поширюються з тих підстав, що вони стосуються платників, визначених п.п.4 п.1 розділу II цієї Інструкції (тобто, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності).

Оскільки абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI не передбачено нарахування ЄСВ на суму доходу, поділеного на 12 місяців, тому позивач правомірно у річних звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014, 2015 роки (форма № Д5) та в таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями» здійснював нарахування суми ЄСВ помісячно, виходячи із суми чистого доходу (прибутку), заявленої в податковій декларації.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підлягають до задоволення також позовні вимоги про визнання протиправними та скасування прийнятих ГУ ДФС у Волинській області 28.04.2017 р. вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № .

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена відповідачем постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено 25.09.2017 року