Справа № 810/4026/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4026/14 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Кобаля М.І., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про визнання протиправним та скасування постанов, припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якуому просив:

1) визнати протиправними і скасувати постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 16.04.2014 № З-1604/1-7/10-38/1604/08/01, № З-1604/2-7/10-37/1604/08/01, № З-1604/3-7/10-36/1604/08/01, № З-1604/1-7/10-35/1604/08/01;

2) визнати протиправним і скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 04.04.2014 № С-0404/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2014 по справі №810/4026/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014, позовні вимоги задоволено (а.с. 196-204 Том I, а.с. 54-56 Том II).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.12.2015 постанову Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 99-102 Том II).

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що судами не досліджено та не визначено статус спірної споруди магазину з урахуванням його характеристик, даних про міцність, стійкість, експлуатаційну надійність, не з'ясовано фактичної площі забудови по зовнішньому контуру, не встановлено чи є об'єкт тимчасовою або капітальною спорудою. При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими відхилення та неврахування судами доводів відповідача про наявність під об'єктом збірного залізобетонного фундаменту, оскільки з акту перевірки та доданих фотоматеріалів вбачається, що магазин розміщено на залізобетонних фундаментних блоках та круглопустотних плитах перекриття.

Крім того, судами не з'ясовано належним чином питання щодо правильності визначення категорії складності спірного об'єкта забудови з урахуванням положень частини другої ст.32 Закону № 3038-VI та вимог ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва».

При цьому, питання щодо призначення у справі відповідної експертизи не вирішувалось.

Після направлення справи на новий розгляд, постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 02 квітня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області проведено позапланову перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил по об'єктам, а саме: металевий торгівельний павільйон НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 02.04.2014 року, згідно з яким позивачем порушено вимоги статті 34, статті 36, пункту восьмого статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» (а.с. 12-13 Том I).

При цьому, відповідачем складено:

1) протокол від 04.04.2014 за № 1-Л3-0404/110 про правопорушення позивачем норм у сфері містобудівної діяльності, а саме не забезпечено здійснення технічного нагляду згідно статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» (а.с. 14-17 Том I);

2) протокол від 04.04.2014 за № 1-Л3-0404/111 про правопорушення у сфері позивачем містобудівної діяльності, а саме не забезпечено здійснення авторського нагляду, згідно статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» (а.с. 18-21 Том I);

3) протокол від 04.04.2014 за № 1-Л3-0404/112 про правопорушення позивачем у сфері містобудівної діяльності, а саме виконання робіт з будівництва без отримання документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги статті 34 та 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 22-25 Том I);

4) протокол від 04.04.2014 за № 1-Л3-0404/113 про правопорушення позивачем у сфері містобудівної діяльності, а саме експлуатація будівлі без прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку, чим порушено вимоги пункту восьмого статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 16-29 Том I).

Того ж дня, відповідачем прийнято припис за № С-0404/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, згідно з яким, усунути наявні порушення вимог статті 34, статті 36, пункту восьмого статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність», у строк до 01.10.2014 (а.с. 30-31 Том I).

У подальшому, розглянувши матеріали перевірки, відповідачем прийнято:

- постанову від 16.04.2014 № З-1604/4-7/1035/1604/08/01, якою на позивача накладено штраф у розмірі 54810 грн за експлуатацію будівлі без прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку в порушення вимог пункту восьмого статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 47-48 Том I);

- постанову від 16.04.2014 № З-1604/10-36/1604/08/01, якою на позивача накладено штраф у розмірі 43848 грн за виконання робіт з будівництва без отримання документу, що надає право на виконання будівельних робіт в порушення вимог статті 34 та 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 45-46 Том I);

- постанову від 16.04.2014 № З-1604/2-7/10-37/1604/08/01, якою на позивача накладено штраф у розмірі 54810 грн за незабезпечення здійснення авторського нагляду в порушення вимог статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» (а.с. 43-44 Том I);

- постанову від 16.04.2014 №З-1604/1-7/10-38/1604/08/01, якою на позивача накладено штраф у розмірі 43848 грн за незабезпечення здійснення технічного нагляду в порушення вимог статті 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» (а.с. 41-42 Том I).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки об'єкт перевірки не відноситься до об'єктів будівництва ІV чи V категорії складності підстави для проведення перевірки і наступного складання постанов були відсутні. Крім того, відповідач не надав суду належних доказів, які б свідчили про правомірність прийняття постанов від 16.04.2014 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності та припису, тому постанови від 16.04.2014 № З-1604/1-7/10-38/1604/08/01, №З-1604/2-7/10-37/1604/08/01, №З-1604/37/10-36/1604/08/01, №З-1604/4-7/1035/1604/08/01 та припис від 04.04.2014 № С-0404/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил прийняті відповідачем безпідставно із порушенням вимог чинного законодавства без урахуванням наданих позивачем документів.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначаються Законом України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон №3038-VI).

Згідно із статтею 41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, серед іншого, безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.

Згідно п. 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок № 553) цей Порядок визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності.

За правилами пункту 2 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням:

1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції;

2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи;

3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Державний архітектурно-будівельний контроль на об'єктах будівництва, що є власністю іноземних держав, міжнародних організацій, іноземних юридичних і фізичних осіб та розташовані на території України, здійснюється відповідно до цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Повноваження посадових осіб Держархбудінспекції поширюються на всю територію України. Державний архітектурно-будівельний контроль на території інших областей здійснюється посадовими особами територіальних органів за рішенням Держархбудінспекції.

Таким чином, планові або позапланові перевірки можуть проводить Держархбудінспекцією виключно щодо об'єктів IV і V категорії складності.

При цьому, відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначена в Законі України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР (далі - Закон № 208/94-ВР).

Статтею 1 Закону № 208/94-ВР правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

За правилами норми частини другої статті 2 Закону № 208/94-ВР суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення:

- виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, а також наведення недостовірних даних у зазначеній декларації на об'єктах II категорії складності - у розмірі тридцяти шести мінімальних заробітних плат (абзац третій пункту четвертого), за що накладена відповідальність згідно постанови від 16.04.2014 № З-1604/37/10-36/1604/08/01;

- експлуатація або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації: об'єктів II категорії складності - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат (абзац третій пункту шостого), за що накладена відповідальність згідно постанови від 16.04.2014 № З-1604/4-7/1035/1604/08/014;

- незабезпечення замовником здійснення технічного нагляду у випадках, коли такий нагляд є обов'язковим згідно із законодавством, - у розмірі тридцяти шести мінімальних заробітних плат (пункт сьомий), за що накладена відповідальність згідно постанови від 16.04.2014 №З-1604/1-7/10-38/1604/08/01;

- незабезпечення замовником здійснення авторського нагляду у випадках, коли такий нагляд є обов'язковим згідно із законодавством, - у розмірі сорока п'яти мінімальних заробітних плат (пункт восьмий), за що накладена відповідальність згідно постанови від 16.04.2014 № З-1604/2-7/10-37/1604/08/01.

З матеріалів справи вбачається, що при винесенні постанов №З-1604/4-7/1035/1604/08/014 про накладення штрафу за експлуатацію будівлі без прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку та №З-1604/4-7/1036/1604/08/014 від 16.04.2014 про накладення штрафу за виконання робіт з будівництва без отримання документу, що надає право на виконання будівельних робіт об'єкт, що розглядався при перевірці був об'єктом будівництва ІІ категорії складності, хоча безпосередньої вказівки на це у тексті постанов немає.

Однак, перевірка контролюючим органом проводилась на підставі Порядку №553, який визначає проведення таких перевірок щодо об'єктів IV і V категорії складності, проте санкції, які були застосовані відповідно до постанов №З-1604/4-7/1035/1604/08/014 за експлуатацію будівлі без прийняття в експлуатацію та №З-1604/4-7/1036/1604/08/014 від 16.04.2014 за виконання робіт з будівництва без отримання документу, що надає право на виконання будівельних робіт стосуються лише об'єктів ІІ категорії складності.

Відповідно до пункту другого, третього статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Клас наслідків (відповідальності) будівлі або споруди визначається, відповідно до п. 5.1 ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», яким встановлені зокрема критерії для присвоєння класу наслідків СС-1 (що відповідає І-ІІ категорії складності): небезпека для життя близько 20 людей, які постійно перебувають на об'єкті (понад 8 годин на добу не менше ніж 150 днів на рік).

Однак, відповідачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції жодних доказів, що об'єкти, які перевірялись відносяться до ІІ категорії складності.

При цьому, Акт перевірки також не містить будь-яких висновків відносно того, за якими саме ознаками, на підставі яких документів проектної організації або іншого органу відповідач дійшов до висновку, що об'єкти перевірки відноситься до ІІ або іншої категорії складності (а.с. 12-13 Том I).

З матеріалів справи вбачається, що підприємницька діяльність, яка проводиться в цих об'єктах не пов'язана з постійним перебуванням великої кількості людей, тому відсутні підстави для віднесення перевіряємого об'єкта до об'єктів будівництва І-ІІ категорії складності (а тим більше ІІІ, ІV чи V категорії) та підстав для застосування норм Закону № 208/94-ВР.

Як свідчать матеріали справи, під час перевірки посадовим особам відповідача позивачем було надано для огляду паспорт на установку малої архітектурної форми.

У відповідності до копій паспортів вказані паспорти видані на установку малої архітектурної форми - металевого торгівельного павільйону НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1. Дані паспорти місять Листи погоджень проектних рішень по паспорту малої архітектурної форми - торгівельного павільйону № 1 та торгівельного павільйону № 2, що підписані міським головою, начальником відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури, начальником КП «Архітектурне бюро Тетіївської районної ради» та скріплені печатками цих установ (а.с. 55-56, 71-72 Том I).

Крім того, згідно Актів технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми до експлуатації від 10.02.2014, які затверджені рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 25.04.2014 № 15 комісія вирішила торгівельний павільйон № 1 та № 2 прийняти до експлуатації (а.с. 88-93 Том I).

Таким чином, торгівельні павільйони, які перевірялись відповідачем є малою архітектурною формою (МАФ).

Посилання відповідача на те, що під час проведення перевірки виявлено споруду торговельного призначення загальною площею 50,4 кв. м. (6,3 х 8,0 м) розміщену на залізобетонних фундаментних блоках та круглопустотних плитах перекриття, що не може бути віднесена до тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного призначення для здійснення підприємницької діяльності у розумінні статті 28 Закону № 3038-IV, колегією суддів не приймається до уваги, з огляду на наступне.

У відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 за № 507, будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти тощо.

При цьому, відповідно до даного Класифікатору, мала архітектурна форма не належить до будівель.

Згідно частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV, мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 28 Закону № 3038-IV тимчасова споруда (надалі - ТС) торговельного, побутового, соціально-культурного призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється із полегшених конструкцій із урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, та встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Таким чином, мала архітектурна форма є різновидом ТС, але в будь-якому випадку поняття МАФ застосовується у значенні споруди декоративного або допоміжного призначення, а ТС - приміщення для ведення підприємницької діяльності.

Порядок встановлення ТС регулюється Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244.

Згідно звіту ТОВ «ОКСІ-К», яка має ліцензію ДАБІ України та штатного інженера-проектувальника з відповідним кваліфікаційним сертифікатом про проведення технічного огляду будівельних конструкцій завершеного будівництвом громадського будинку за адресою: АДРЕСА_1 з фотокартками, вбачається, що громадський будинок представляє собою одноповерхову, прямокутну в плані споруду, що складається з двох споруд, об'єднаних між собою, спільною стіною та входом (а.с. 171 Том II).

Вказане дає підстави вважати, що перевіряємий об'єкт - це дві окремі тимчасові споруди.

Оскільки позивачем було вжито відповідні заходи, отримано паспорт на установку малої архітектурної форми - металевого торгівельного павільйону № 1 та Паспорт на установку малої архітектурної форми - металевого торгівельного павільйону № 2, та оскільки об'єкт не відноситься до об'єктів будівництва ІV чи V категорії складності підстави для проведення перевірки були відсутні.

Доводи відповідача про водопостачання у тамбурі об'єктів колегією суддів не приймається до уваги, оскільки у паспортах на установку малої архітектурної форми у розділі 3 «Санітрано-технічна частина» зазначено, що даним проектом водопостачання і каналізація в торговому павільйоні не передбачені.

Щодо підстав для винесення постанови від 16.04.2014 № З-1604/2-7/10-37/1604/08/01 про накладення штрафу за незабезпечення здійснення авторського нагляду колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Державними будівельними нормами А.2.2-4-2003 «Положення про авторський нагляд за будівництвом будинків і споруд» - це Положення визначає порядок здійснення авторського нагляду за новим будівництвом, розширенням, реконструкцією і технічним переоснащенням об'єктів цивільного і виробничого призначення, а також за організацією нових виробництв та окремих виробничих процесів на існуючих виробництвах, у відповідності зі статтею 11 Закону «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-ХІV.

У відповідності до ДБН А.2.2-3-2004 Державного комітету з будівництва та архітектури, «Проектування. Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», затверджено наказом Держбуду України від 20.01.2004 № 8, який втратив свою дію згідно наказу від 03.03.2012 № 98 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства про затвердження ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» об'єкт цивільного призначення - об'єкти житлового та комунального господарства, заклади охорони здоров'я, фізкультури, соціального забезпечення, освіти, культури, мистецтва, а також науково-дослідні та інші організації, зв'язані з розвитком науки.

ДБН А.2.2-4-2003 встановлено, що на об'єктах І категорії складності (ДБН Д.1.1-7), за узгодженням з генеральним проектувальником і замовником, авторський нагляд може не здійснюватися.

Отже, об'єкти, що підлягали перевірці, не підпадають під визначення «об'єкт цивільного призначення» та не підлягають авторському нагляду.

Щодо підстав для винесення постанови від 16.04.2014 № З-1604/2-7/10-38/1604/08/01 про накладення штрафу за незабезпечення здійснення технічного нагляду колегія суддів зазначає таке.

Статтею 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що відповідальність замовника за незабезпечення технічного нагляду може наставати лише у випадках, коли такий нагляд є обов'язковим. Це є однією з вказівок на те, що технічний нагляд може мати як обов'язковий, так і необов'язковий характер, а випадки обов'язковості мають бути чітко визначені законодавством.

При цьому, здійснення технічного нагляду передбачене статтею 11 Закону України «Про архітектурну діяльність», однак особливості його проведення регламентуються Порядком здійснення технічного нагляду під час будівництва об'єкта архітектури, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 № 903, який не встановлює перелік підстав, за яких проведення технічного нагляду є обов'язковим.

Згідно звіту ТОВ «ОКСІ-К» про проведення технічного огляду будівельних конструкцій завершеного будівництвом громадського будинку за адресою: АДРЕСА_1 з фотокартками, вбачається, що будівля представляє собою одноповерхову, прямокутну споруду. Основним несучим елементом є зварний металевий каркас. Виготовлена з полегшених матеріалів. Основі несучі конструкції знаходяться у задовільному стані. Для збереження і захисту несучих та огороджувальних конструкцій використовуються стійкі до зовнішнього впливу матеріали. Перебування людей у будівлі - тимчасове. Відсутній фундамент та підключення до інженерних мереж. Будівля незакріплена та стоїть на залізобетонній плиті, що спирається на залізобетонні блоки, що утримують насипні грунти. Відсутність фундаменту та підключення до інженерних мереж надає підстав вважати, будівлю малою архітектурною формою для підприємницької діяльності (а.с. 166-177 Том II).

Відтак застосування вищезазначених положень про технічний нагляд щодо тимчасових споруд не ґрунтується на конкретно визначених правових нормах.

Крім того, ухвалою суду першої інстанції від 22.02.2016 призначено у справі будівельно-технічну експертизу (а.с. 133 Том II) на виконання ухвали Вищого адміністративного суду від 10.12.2015, проте листом Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України №4739/16-42 від 17.06.2016 вказану ухвалу суду залишив без виконання у зв'язку з непроведенням попередньої оплати такої експертизи ФОП ОСОБА_2 (а.с. 141 Том II).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність винесення постанов від 16.04.2014 № З-1604/1-7/10-38/1604/08/01, №З-1604/2-7/10-37/1604/08/01, №З-1604/37/10-36/1604/08/01, №З-1604/4-7/1035/1604/08/01.

Крім цього, оскільки встановлено відсутність підстав для проведення перевірки і наступного складання постанов, тому припис від 04.04.2014 № С-0404/1 є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: М.І. Кобаль,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Кобаль М.І.