Справа № 308/6953/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8991/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

20.07.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області у якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % від отримуваного суддівської винагороди та скасувати розпорядження № 817469 від 16.01.2017 в частині призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88 відсотків як незаконне та зобовязати його зарахувати позивачу у стаж роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 8 днів, визначивши суддівський стаж 26 років 1 місяць 17 днів, з врахуванням періоду роботи на посаді арбітра Арбітражного суду Закарпатської області, судді (арбітражного) господарського суду Закарпатської області - 24 роки 1 місяць 9 днів, здійснити перерахунок такого утримання судді у відставці, починаючи з 07.10.2016 в розмірі 90 % від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після звільнення з посади судді Господарського суду Закарпатської області, 07.10.2016 він звернувся до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Розпорядженням № 1352 від 20.10.2016 відповідачем йому призначено таке грошове утримання у розмірі 23490 грн, що становить 90% розміру суддівської винагороди на час звільнення у відставку. У грудні він подав заяву про перерахунок щомісячного грошового утримання у звязку із зміною суддівської винагороди, однак відповідач розпорядженням № 817469 від 16.01.2017 зменшив призначене щомісячне довічне грошове утримання у відсотковому розмірі до 88 % розміру суддівської винагороди, у звязку з виключенням з відповідного стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби. Такі дії відповідача, вважає протиправними і такими, що порушують його конституційне право на отримання відповідного грошового утримання, тому просить позов задовольнити.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2017 позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів», на підставі якого позивачу було призначено утримання, не передбачено зарахування при визначенні розміру відсотку від грошового забезпечення до стажу роботи будь-яких інших посад, ніж посада судді. Відповідно період проходження строкової військової служби не може бути зарахований, в стаж роботи судді, для збільшення відсотків нарахувань.

Позивач подав до суду письмове заперечення на апеляційну скаргу та просив слухати справу без його участі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 02.11.1974 по 09.11.1976 проходив строкову військову службу.

25 серпня 1992 року ОСОБА_2 призначено на посаду арбітра Арбітражного суду Закарпатської області, в господарський суд.

Відповідно до постанови Верховної ради України № 1600-VIII від 22.09.2016 позивача було звільнено з посади судді Господарського суду Закарпатської області у звязку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу № 02.6-07/74-к від 03.10.2016 відраховано з штату Господарського суду Закарпатської області.

07.10.2016 ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з заявою про призначення пенсії державного службовця.

Розпорядженням Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області № 1352 від 20.10.2016, позивачу призначено довічне грошове утримання із розрахунку стажу судді 26 років 01 місяць 18 днів в розмірі 90 % заробітної плати.

Розпорядженням відповідача № 817469 від 16.01.2017 перераховано довічне грошове утримання через зміну надбавки із розрахунку стажу судді 24 роки 1 місяць 10 днів в розмірі 88 % заробітної плати, без врахування календарного періоду проходження військової служби.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 та п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ стаж роботи ОСОБА_2 складає 26 років 1 місяць 18 днів і він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітної плати судді, оскільки період проходження строкової військової служби підлягає врахуванню для визначення стажу роботи на посаді судді, а відповідач зобовязаний здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 07.10.2016 в розмірі 90 % грошового утримання судді без обмеження граничного розміру.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року, № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року.

Згідно з ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України № 192-VIII від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Так, відповідно до абз. 2 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Крім того, щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Разом з тим, згідно з п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Законом України № 1798-VIII від 21 грудня 2016 року «Про Вищу раду правосуддя» були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 доповнено абзацом четвертим такого змісту : «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

У п. 25 Розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон № 2453-VI ). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, зокрема, календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству у спірних правовідносинах.

Як вбачається з довідки від 23.05.2017 № 02.4-32/12, виданої Господарським судом Закарпатської області, загальний стаж ОСОБА_2 становить 26 років 1 місяць 17 днів, на посаді судді 24 роки 1 місяць 9 днів, служба в Збройних силах СРСР 2 роки 8 днів, що дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 зазначив, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних та вказав, що при визначенні довічного грошового утримання судді у відставці застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону № 2453-VІ, у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Враховуючи вищенаведене, стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, з урахуванням вимог чинного законодавства, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру та проведення відповідних виплат, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 серпня 2017 року у справі № 308/6953/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 29.09.2017.