Справа № 822/2565/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2565/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСалюка П.І.
при секретаріДубіній Н.Ю.
за участі:представника позивача та представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області викладену в листі від 15.03.2017 року № З-4404/0-1578/6-17 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за межами населених пунктів;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за межами населених пунктів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач безпідставно відмовив листом від 15.03.2017 року № З-4404/0-1578/6-17 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки у ньому не вказав жодної з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, а також зазначив, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є правомірною, оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач, включена до переліку земельних ділянок зарезервованих для учасників АТО та членів сімей загиблих учасників АТО.

Окрім того, представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 99 КАС України.

Проте, суд зазначає, що про відмову у наданні дозволу позивач повідомлений листом від 15.03.2017 року № З-4404/0-1578/6-17, а із адміністративним позовом звернувся до суду 14.09.2017 року, отже, суд вважає, що позивач не пропустила шестимісячний строк, встановлений частиною 2 статті 99 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Суд встановив, що 11.01.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

15.03.2017 року листом № З-4404/0-1578/6-17 відповідач повідомив позивача, що вказана ним земельна ділянка передбачена для відведення учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції. Враховуючи вищенаведене, заява позивача не підлягає задоволенню.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує зазначене нижче.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина 4 статті 13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина 2 статті 14).

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства), забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Таким чином, за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень: про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.

Підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Суд встановив, що до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, позивач подав всі документи, передбачені нормами Земельного кодексу України, а саме: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, графічний матеріал з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відповідач листом від 15.03.2017 року № З-4404/0-1578/6-17 відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв'язку з тим, що вказана нею земельна ділянка передбачена для відведення учасникам АТО та сім'ям загиблих учасників АТО.

На підтвердження даного факту відповідач надав суду письмову Інформацію про зарезервовані земельні ділянки, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції у Хмельницькій області станом на 31.07.2017 року, з якої вбачається, що у Старокостянтинівському районі Хмельницької області зарезервовано 834,7282 га для учасників АТО та членів сімей загиблих учасників АТО.

Проте, зазначена письмова Інформація не містить відомості про те, що саме земельна ділянка, що розташована за межами населених пунктів Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, яку позивач просить передати йому у власність для ведення особистого селянського господарства, зарезервована для передачі у власність учасникам антитерористичної операції у Хмельницькій області.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять, а представником відповідача не надано жодного доказу того, що спірна земельна ділянка зарезервована для забезпечення потреб військовослужбовців - учасників АТО і членів родин військовослужбовців.

Згідно з положеннями частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірності відмови від 15.03.2017 року № З-4404/0-1578/6-17. Тому, вимогу про визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за межами населених пунктів необхідно задовольнити.

Водночас, позовна вимога про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за межами населених пунктів, не підлягає до задоволення із підстав наведених нижче.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

А тому, з огляду на викладене, з метою належного захисту прав позивача, суд відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та захистити порушене право позивача шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 11.01.2017 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за межами населених пунктів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України, статтями 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області викладену в листі від 15 березня 2017 року №З-4404-/0-1578/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Веснянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за межами населених пунктів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 640 (шістсот сорок) грн. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2017 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя П.І. Салюк