Справа № 346/3960/17
Суддя: П'ятковський В. І.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/3960/17
Провадження № 2-а/346/145/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі : головуючого - судді П'ятковського В.І.,

секретаря Іванишин Х.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бігуняк Л.Ф.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області, про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись із даним позовом посилається на те, що рішенням Вищої Ради Правосуддя від 11 липня 2017 року №2009/0/15-17 його звільнено з посади судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. В рішенні чітко зазначено, що "суддя набув достатній для відставки стаж роботи на день звернення із заявою про відставку відповідно до статті 120 чинного до 30 вересня 2016 року Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів", а також необхідний для відставки стаж роботи, встановлений статтею 116 Закону № 1402-VШ".

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 24 липня 2017 р., наданого Коломийським міськрайонним судом, його стаж становить 41 рік 8 місяців, з них 13 років 10 місяців на посаді судді, а решту : тобто з 19 липня 1982 р. по 01 березня 1999 р. на відповідних прокурорських посадах прокуратури Івано-Франківської області та з 02 березня 1999 р. по 21 серпень 2003 р. у Коломийському районному управлінні юстиції.

Зважаючи на вказані обставини, звернувся до відповідача із заявою про встановлення розміру призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% заробітку діючого судді. За розглядом цього звернення відповідач відмовив йому у проведенні перерахунку пенсії, про що надав письмову відповідь від 19 серпня 2017 р. № 168/х-15, яку він отримав 21 серпня 2017 р..

Зі змісту відповіді вбачається, що згідно з пунктом 25 Прикінцевих положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи, оформленої на його ім'я, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено в розмірі 80 відсотків, виходячи зі стажу 41 рік 8 місяців, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (в тому числі стажу роботи на посаді судді 13 років 10 місяців), оскільки, стаж роботи на посадах судді складає тільки 13 років, відсутні підстави для обчислення довічного грошового утримання в розмірі понад 80 відсотків. Також, відповідачем не було враховано до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Дзержинського та період проходження строкової військової служби.

Вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у проведенні перерахунку розміру призначеного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% заробітку діючого судді, а також виплати різниці недоотриманої ним суми, а тому просить суд визнати протиправними дії Коломийського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області, зобов'язати відповідача перерахувати та призначити, починаючи з 27 липня 2017 року, довічне грошове утримання у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою, стягнути на його користь понесені судові витрати в розмірі 640 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на те, що ні в ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07 липня 2010 року, ні в ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року не вказано до переліку посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, посади слідчих та прокурорів.

Крім того, згідно Рішення Конституційного суду України № 4-рп 2016 від 08 червня 2016 року при визначенні розміру щомісячного грошового утримання судді необхідно застосовувати ст. 137 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів" № 1402, відповідно до якої робота на посадах слідчого, прокурора, навчання та строкова служба не передбачені.

Пунктом 34 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII на підставі ЗУ "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII доповнено абз. 4, яким передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На день прийняття позивача на посаду судді діяв ЗУ "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, яким передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання роботи на посадах прокурорів та слідчих.

Однак, у зв'язку з прийняттям ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI наведений вище Закон від 15 грудня 1992 року повністю втратив чинність.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI також втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу ХІІ Закону України № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, який діяв на момент подання позивачем заяви у відставку.

Крім того, виплата щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 в розмірі 90% суперечить чинному законодавству, оскільки відповідно до абз. 2 п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання виплачується в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, а в разі наявності стажу на посаді судді більше 20 років за кожен рік такої роботи розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків. Однак у позивача наявний стаж роботи на посаді судді становить всього 13 років 10 місяців.

Також вважає безпідставними посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" щодо зарахування йому половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та календарного періоду проходження строкової служби, так як дана постанова і постанова Кабінету Міністрів України № 545 від 11 червня 2008 року, якою було доповнену попередню, втратили чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1097 від 01 грудня 2010 року, в зв'язку з чим зарахування даного періоду суперечить чинному законодавству.

Оскільки при набутті чинності певним законом його норми припиняють дію положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права, а тому зарахувати позивачу період роботи на посадах слідчого та прокурора , а також половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах і календарний період проходження строкової військової служби до стажу роботи судді на підставі нормативних актів, які втратили чинність, в управління не має законних підстав, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як видно із досліджених доказів, згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 11 липня 2017 року № 2009/0/15-17 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Коломийського міськрайонного суду (а.с. 11).

На підставі наказу голови Коломийського міськрайонного суду від 24 липня 2017 року позивача відраховано зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.12).

27 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою встановленого зразка про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання (а.с. 13). З 25 липня 2017 року йому призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% суддівської винагороди.

Відповідно до розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, визначено стаж останнього за період його трудової діяльності; усього стаж роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання станом на 24 липня 2017 року становить 34 роки 11 місяців та 20 днів (а.с. 16).

Позивачем також надано копію трудової книжки, що підтверджує його трудовий стаж (а.с.17-20).

З метою перевірки правильності призначення грошового утримання ОСОБА_1 звернувся до Коломийського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області із заявою про проведення перерахунку розміру призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90% заробітку діючого судді та виплати різниці недоотриманої ним суми.

У відповідь на дане звернення відповідачем 19 серпня 2017 року за № 168/Х-15 було надано відмову, оскільки стаж роботи позивача на посадах судді складає тільки 13 років, а тому відсутні підстави для обчислення довічного грошового утримання в розмірі понад 80 відсотків (а.с. 21-22). Вказані обставини слугували підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Згідно із ч. 1 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-УІ (Закон №2453) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною 1 ст. 131 Закону №2453 визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Так, п. 11 розділу XIII "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України "Про статус суддів" (Закон втратив чинність 30 липня 2010 р.; стаття 43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01 січня 2011 р.) та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Згідно із ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" передбачено, що суддя у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" (в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, чинної до 31.07.2010р.) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 р. № 2453-VІ було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Крім того, згідно з п. 3.1 постанови № 865 Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", що діяла на час набуття позивачем права на довічне грошове утримання, (втратила чинність 01.12.2010 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби та п. 34 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ 21 грудня 2016 року визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно із п.14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів. Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності судців, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. При вирішенні питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові №21-630а14 від 10 лютого 2015 року, згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Вищенаведене є співмірним і з правовими позиціями, закріпленими у постановах від 17 березня 2015 року (справа №21-371а14, №21-429а14), від 9 червня 2015 року (справа №21-472а15), де Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Згідно ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене узгоджується і з Європейською хартією про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року, Рекомендаціям Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додатку до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення; мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці; для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" від 13 грудня 2001 року судом було зазначено, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи відповідача у викладених запереченнях вищенаведеним не спростовуються.

Виходячи з проаналізованих судом норм законодавства, з врахуванням встановлених обставин справи і зокрема розрахунку стажу судді який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах у державному і відомчому арбітражі колишнього СРССР та республік що раніше входили до складу СРСР час роботи на посадах безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах за діяльністю арбітражі у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років, суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 слід враховувати календарний період проходження строкової військової служби та навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.. Дзержинського та роботи в органах прокуратури (в тому числі стажу роботи на посаді судді 13 років 10 місяців), що в загальному розмірі складає 41 рік 8 місяців, що і дає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

На підставі наведеного та ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 47, 48, 120, 135, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів ( в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192 - VIІІ від 12 лютого 2015 року, постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 11 червня 2008 року, рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абзацу 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та керуючись ст.ст. 86, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Коломийського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди.

Зобов'язати Коломийське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області перерахувати та призначити ОСОБА_1 починаючи 27 липня 2017 року, довічне грошове утримання у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання суддів у відставці та фактично виплаченою.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коломийського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської областіна користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського Апеляційного адміністративного суду через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня отримання сторонами повної копії постанови.

Суддя П'ятковський В. І.