Справа № 353/193/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8712/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Довгополова О.М., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі Тлумацьке ОУПФУ), в якому просив визнати неправомірними дії щодо відмови у зарахуванні в стаж для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» періоду роботи на посаді судді та голови суду з 20.05.2002 року по 01.08.2016 року, часу військової служби у Збройних силах з 26.06.1991 року по 02.12.1991 року, зобов`язання зарахувати в стаж для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» періоду роботи на посаді судді та голови суду з 20.05.2002 року по 01.08.2016 року часу військової служби у Збройних силах з 26.06.1991 року по 02.12.1991 року та призначити з 01.08.2016 року пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» і п.п. 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу».
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 21.01.2016 року Тлумацьким ОУПФУ йому була призначена пенсія по другій групі інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 05.07.2016 р. Верховною Радою України прийнято постанову про звільнення його з посади судді у зв`язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров`я, та 01.08.2016 року наказом Тлумацького районного суду Івано-Франківської області його відраховано зі штату суду. Загальний трудовий стаж позивача становить більше 24 років, з них стаж державної служби більше 21 року, а саме: військова служба в Збройних силах з 26.06.1991 року по 02.12.1991 року; з 16.10.1995 року по 17.05.2002 року в органах юстиції на посадах судового виконавця, старшого судового виконавця та начальника районного відділу ДВС; з 20.05.2002 року по 01.08.2016 року на посаді судді та голови суду.
22.08.2016 року він звернувся із заявою до відповідача про призначення (переведення) його з 01.08.2016 року з пенсії по інвалідності, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу». Однак, у відповіді відповідача від 12.09.2016 року зазначено, що з 01.05.2016 року Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року втратив чинність, крім окремих положень, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, загальний стаж позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців складає 6 років 7 місяців 2 дні, а також станом на 01.05.2016 року він займав посаду судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, яка не є посадою державного службовця. Вважає, що зазначені відповідачем підстави для відмови у зарахуванні стажу роботи на посаді судді та часу військової служби є неправомірними, оскільки суперечить нормам Закону України «Про державну службу».
Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2017 року адміністративний позов задоволено; визнано неправомірною відмову Тлумацького об`єднаного управління ПФУ в Івано-Франківській області у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону «Про державну службу» періоду роботи на посаді судді та голови суду з 20.05.2002 року до 01.08.2016 року та часу військової служби у Збройних силах з 26.06.1991 року до 02.12.1991 року; зобов`язано Тлумацьке об`єднане управління ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону «Про державну службу» періоду роботи на посаді судді та голови суду з 20.05.2002 року до 01.08.2016 року та часу військової служби у Збройних силах з 26.06.1991 року до 02.12.1991 року, призначити з 01 серпня 2016 року пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону «Про державну службу» і п.п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року.
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Тлумацьке ОУПФУ оскаржило її в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1 21.01.2016 року Тлумацьким ОУПФУ призначена пенсія по другій групі інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач з 16.10.1995 року по 17.05.2002 року працював в органах юстиції на посадах державних службовців (судового виконавця, старшого судового виконавця, начальника районного відділу ДВС), з 20.05.2002 року по 01.08.2002 року перебував на посаді судді, голови суду Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, та 01.08.2016 року наказом Тлумацького районного суду Івано-Франківської області його відраховано зі штату суду у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження судді за станом здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-10).
З копії військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 26.06.1991 року Залізничним районним військовим комісаріатом м. Львова, видно, що позивач з 26.06.1991 року по 02.12.1991 року проходив строкову військову службу (а.с. 11).
У серпні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».
12.09.2016 року йому відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про державну службу» з посиланням на те, що він не набуває права на пенсію за даним Законом, у зв`язку з недостатністю стажу державної служби, оскільки посада судді не є посадою державного службовця.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що та обставина, що статус судді регулюється безпосередньо Конституцією України та спеціальним законом «Про судоустрій і статус суддів», не виключає підстав зарахування періоду роботи на посаді судді до стажу державної служби, а проходження строкової військової служби за призовом є обов`язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, а тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби, не допускаються.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).
З 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), у «Прикінцевих та перехідних положеннях» якого передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, які займали посади державної служби до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Проте, згідно з пунктом 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень», для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» 1993 року №3723-XII, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 10 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII (в редакції, на час набрання чинності Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229.
Відповідно до п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, «до стажу державної служби зараховується в т.ч. час перебування на посадах суддів».
Пунктом 8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок, який втратив чинність 01.05.2016), і згідно ч. 4 п. 2 цього Порядку «до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання».
З системного аналізу правових норм вбачається, що стаж на посаді судді зараховувався та зараховується до стажу державної служби.
Отже, стаж роботи на посаді судді, заступника голови та голови також підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Крім цього, частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 14.08.2008 року №1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення» військова служба у Збройних силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни. Зазначені положення застосовуються і до громадян, які проходили строкову військову службу до прийняття зазначених законів України.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що та обставина, що статус судді регулюється безпосередньо Конституцією України та спеціальним законом «Про судоустрій і статус суддів», не виключає підстав зарахування періоду роботи на посаді судді до стажу державної служби, а проходження строкової військової служби за призовом є обов`язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, а тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби, не допускаються, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тлумацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2017 року у справі №353/193/17 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 28.09.2017 року.