Справа № 753/12167/17
Суддя: Цимбал І. К.
Дата ухвалення: 2017-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/491/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2017 р. cуддя Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фону України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи вимоги тим, що 17.03.2017 року він звернувся до до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року в розмірі та відсотках відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від суми місячної заробітної плати, розмір якої визначено у довідці прокуратури м. Києва від 29.12.2016 року №18/739. Проте листом відповідача від 23.03.2017 року, останньому було відмовлено у перерахунку пенсії на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», від 02.03.2015 №213-УІІІ, мотивуючи своє рішення тим, що відповідно до вищезазначеного нормативного акту з 01.06.2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», раніше призначені пенсії не перераховуються.

Позивач вважає, відмову необґрунтованою, незаконною та такою, що грубо порушує його права на соціальний захист та пенсійне забезпечення, в зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 04.07.2017 року відкрито скорочене провадження у вказаній справі.

До суду надійшли письмові заперечення від відповідача, в яких просив відмовити в задоволенні позову.

Проте суд не може погодитись з такими доводами виходячи з наступного. Згідно роз'яснень інформаційно-обчислювального центру Міністерства соціальної політики України щодо Закону України «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (Закон № 76 від 28 грудня 2014 року), зазначено, що пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) відповідно до законів України «Про державну службу» (ст. 37), «Про Прокуратуру» (ст. 501), «Про статус народного депутата України» (ст. 20), «Про судоустрій та статус суддів» (ст.138) за заявами про їх призначення або перерахунок, що надійшли починаючи з 01 січня 2015 року, обчислюються у розмірі 60 % заробітної плати (грошового утримання).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовується норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

У п. 5 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року зазначено, що 01 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначені відповідно Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку з вищенаведеним з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах вище зазначеного Закону, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2008 року перебуває на обліку в зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років.

17.03.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року в розмірі та відсотках відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від суми місячної заробітної плати, розмір якої визначено у довідці прокуратури м. Києва від 29.12.2016 року №18/739.

Листом від 23.03.2017 року позивачу було відмовлено в такому перерахунку пенсії посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка діяла на момент виходу позивача на пенсію) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Крім того, суд враховує, що ст. 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України, та визначав, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99,рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213 - УІІІ у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України в рішенні Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, зазначено: «При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності».

Відповідно до п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин, зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 грудня 2013 року у справі № 21-348а13, постанові від 17 грудня 2013 року у справі № 21-445а13.

За таких обставин, відмова Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку пенсії позивачу є протиправною.

З огляду на наведене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 19, 22 Конституції України, ст. 501 Закону України «Про прокуратуру», п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», статтями 9, 11, 69-86, 128, 158-163, 167, 183-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фону України в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахуванні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ в редакції, яка діяла на час виходу ОСОБА_2 на пенсію, у розмірі 90 % від розміру заробітної плати на підставі довідки прокуратури м. Києва №18/739 від 29.12.2016 року починаючи з 30.12.2016 року у встановленому при призначенні пенсії відсотковому розмірі від місячного заробітку, без обмеження максимального розміру пенсії.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: