Справа № 182/4098/17
Суддя: Багрова А. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4098/17
Провадження № 2-а/0182/364/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.09.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря Снєгульської В.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області в особі Нікопольського відділення про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити перерахунок, стягнути завдану моральну шкоду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті належної соціальної допомоги незаконними, зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплату належної йому соціальної допомоги, починаючи з 01.04.2011 року до теперішнього часу, а також просить суд стягнути завдану йому моральну шкоду за порушення конституційних прав у розмірі 58 240 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач на його думку незаконно розраховує розмір належної йому соціальної допомоги виходячи з розміру середньої заробітної плати 118 грн. оскільки відповідач довгі роки не нараховує і не сплачує йому допомогу в повному обсязі він позбавлений нормальних умов для існування, будучи інвалідом 2 групи. Зазначеними діями відповідач порушив його конституційні права та завдав моральну шкоду в розмірі 58 240 грн. (а.с. 1-2)

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки страхові виплати розраховані та виплачені позивачу в повному обсязі та згідно вимог чинного законодавства, про що неодноразово розяснювалось ОСОБА_1 Відділення виконувало функції передбачені законом щодо забезпечення потерпілого соціальними, страховими виплатами, права позивача відділення не порушувало, а виконувало всі заходи спрямовані на соціальну підтримку позивача. Просить суд відмовити в задоволенні позову. (а.с. 23-26)

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у 1990 році внаслідок нещасного випадку на виробництві втратив професійну працездатність на 25% (а.с.27-28)

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 23.05.2001 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві продовжено страхові виплати відповідно до особової справи потерпілого ОСОБА_1, яка передана до відділення виконавчої дирекції Фонду за актом приймання-передачі №27 від 20.06.2001 року (а.с.29)

Згідно з довідкою ВАТ „Нікопольський завод ЗБК про розмір втраченого заробітку станом на 01.04.2001 року зазначена сума відшкодування в розмірі 29 грн. 50 коп. (а.с.30)

26.06.2001 року згідно Постанови № 1-224 ОСОБА_1 продовжено безстроково раніше призначену страхову виплату в розмірі 29,50 грн. (а.с.32)

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 32-49) страхова виплата позивача перераховувалась згідно ст. 29 Закону України „Про загальнообовязкове страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, який діяв по 31.12.2014р. та ст.37 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування, який набрав чинності з 01.01.2015 року.

До 01.01.2017 року розрахунок щомісячної виплати проводився відповідно до встановлених відсотків втрати працездатності та коефіцієнтів підвищення, але з 01.01.2017 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких актів України від 06.12.2016 року № 1774. Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень цього закону встановлюється новий розмір щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві, у яких розмір щомісячних страхових виплат у перерахунку на сто відсотків втрати працездатності менший за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.12.2016 року, з урахуванням відсотка працездатності. Для таких потерпілих, встановлюється з 01.01.2017 року новий розмір щомісячної страхової виплати, що визначається як добуток розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена станом на 01.12.2016 року (1600 грн.) та відсотку втрати професійної працездатності, встановленого МСЕК для потерпілого.

Також до підвищення страхової виплати у січні поточного року, відповідачем нараховувались та виплачувались суми індексації, відповідно до постанови КМУ №1078 від 17.07.2003 року (зі змінами), що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно частини 1статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний.

В свою чергу, позивачем, на спростування доводів відповідача, вказаних в запереченнях, не надано жодних належних доказів .

З огляду на вище викладене , суд дійшов до висновку, що вимоги та доводи позивача щодо протиправності дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу належної соціальної допомоги та незаконності розрахунку розміру соціальної виплати є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки права позивача не були порушені відповідачем, а також враховуючи, що судом не встановлено порушення грошового зобовязання щодо позивача відповідачем, то вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди з підстав зазначених в адміністративному позові є недоведеними та безпідставними.

Таким чином позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8, 9, 17, 69-71,79, 94, 160-163,183-2 КАС України -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може були оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення постанови.

Суддя: ОСОБА_3