Справа № 806/1988/17
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Житомир справа № 806/1988/17

категорія 3.6

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черняхович І.Е.,

секретар судового засідання Кривенко Л.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача Товянської І.О.,

представника відповідача - Сєрова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, визнання права на безоплатне отримання медичних послуг, стягнення 1868,06 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати дії керівництва Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні безкоштовних медичних послуг неправомірними;

- визнати за ОСОБА_1 право на безоплатне отримання медичних послуг у Військовій частині НОМЕР_1 ;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 1868,06 грн, сплачені позивачем за перебування на стаціонарному лікуванні відповідно до Договору про здійснення медичної практики на платній основі.

В обґрунтування позову зазначив, що являється старшим прапорщиком запасу, має статус учасника бойових дій. Звернувся до Військової частини НОМЕР_1 для проведення безоплатної операції лівобічної пахової грижі. Однак, керівництвом Військової частини НОМЕР_1 було повідомлено, що позивач має право лікуватись за власний кошт. ОСОБА_1 не погодився з зазначеною відмовою, а тому звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у письмовому запереченні. Пояснив, що у своїй діяльності Військова частина НОМЕР_1 керується нормами законодавства. Вказав, що на момент звернення до відповідача позивач хворів на лівобічну пахову грижу. У зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано госпіталізацію до хірургічного відділення Військової частини НОМЕР_1 для проведення планової операції. Крім того, позивача проінформовано, про те що у відповідності до законодавства військово - медичний заклад не може надати медичні послуги на безоплатній основі. Позивач погодився отримати медичні послуги за оплату відповідно до укладеного договору "Про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності у Збройних Силах України на платній основі" №27 від 01.02.2017. З вказаних підстав представник відповідача просив у задоволені позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та заперечення представника відповідача, об`єктивно та неупереджено дослідивши докази, які мають юридичне значення у розгляді справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є старшим прапорщиком запасу ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 4). З наявної у справі копії витягу з наказу вбачається, що позивача звільнено у запас за станом здоров`я (а.с. 11).

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 зі скаргами на наявність грижового випинання в лівій паховій ділянці, неприємні больові відчуття при фізичному навантаженні в паху зліва. Госпіталізований до хірургічного відділення відповідача для виконання планового операційного втручання. Як пояснив позивач, в приймальному відділенні йому було повідомлено, що він не має права безкоштовно лікуватись у даному закладі, а тому, враховуючи необхідність оперативного втручання, змушений був укласти з відповідачем договір про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності у Збройних силах України на платній основі №27 від 01 лютого 2017 року, написати заяву про стаціонарне лікування за плату (а.с. 52) та сплатити кошти в сумі 1868,06 грн за отримані медичні послуги (а.с. 39).

Вважаючи відмову в проведенні безкоштовного лікування протиправною, ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою (а.с. 12 ). Із отриманих відповідей позивачу стало відомо про те, що він не має права на проведення безкоштовного лікування у медичних закладах Міністерства оборони України (а.с. 14-16).

Позивач вважає дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні безкоштовних медичних послуг неправомірними та такими, що порушують його права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551), визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. (стаття 5 Закону №3551 ).

Частиною 8 ст. 12 Закону №3551, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, зокрема у користуванні при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи.

В судовому засіданні позивач наголосив на тому, що являється ветераном війни-учасником бойових дій, а тому має право на безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, зокрема госпіталем, до якого був прикріплений за попереднім місцем роботи. Вважає, що надання йому медичної практики суб`єктом господарської діяльності у Збройних силах України згідно Договору №27 від 01.02.2017 (а.с.38) на платній основі є грубим порушенням вимог чинного законодавства України.

Представник відповідача не заперечував надане законом право позивача на користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, однак зазначив, що безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України надано ветеранам військової служби, а не ветеранам війни. Разом з тим, представник відповідача зазначив, що позивач помилково ототожнює себе з ветераном військової служби, оскільки жодних доказів на підтвердження такого статусу ОСОБА_1 не надав.

Статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998, № 203/98-ВР, ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Суд відмічає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження у позивача статусу ветерана військової служби.

Доводи позивача щодо необхідності надання безкоштовної медичної допомоги у державних та комунальних закладах охорони здоров`я, спростовуються матеріалами справи.

Судом безспірно встановлено, що військова частина НОМЕР_1 є суб`єктом господарської діяльності у Збройних силах України на правах військової частини Збройних сил України, та здійснює медичну практику відповідно до Ліцензії Міністерства охорони здоров`я серії АВ №567069 (а.с. 36, 37). Військова частина НОМЕР_1 не входить до переліку існуючої мережі закладів охорони здоров`я, який затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002. Військова частина є відомчим лікарняним закладом, оскільки обслуговує окремі категорії населення за професійною, відомчою або іншою не пов`язаною зі станом здоров`я людини ознакою, оголошена в переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України (наказ МОУ від 18.12.2013 №871, який був чинним на день виникнення спірних правовідносин), фінансується за рахунок бюджетних коштів Міністерства оборони України.

Відповідно до наказу МОЗ України № 1020 "Про внесення змін до Переліку закладів охорони здоров`я" від 29.14.2014, а також статей 4,6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до "Переліку закладів охорони здоров`я", затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002 № 385, включено госпіталі ветеранів війни. Тобто, відповідно до Конституції України, законів України та вищевказаних нормативно-правових актів, громадянин ОСОБА_1 як учасник бойових дій має право на безоплатне медичне обслуговування в медичних закладах МОЗ України.

Статтею 1 Закону України, від 05.07.2012, №5081-VI "Про екстрену медичну допомогу" визначено, що невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про екстрену медичну допомогу" екстрена медична допомога - медична допомога, яка полягає у здійсненні працівниками системи екстреної медичної допомоги відповідно до цього Закону невідкладних організаційних, діагностичних та лікувальних заходів, спрямованих на врятування і збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров`я.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1 хворів на захворювання, оперативне втручання щодо якого було проведено відповідачам, протягом двох місяців до дня звернення до хірургічного відділення в/ч НОМЕР_1 . Суттєве погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , яке б потребувало надання йому екстреної медичної допомоги, на день звернення до в/ч НОМЕР_1 , документально не підтверджене. Оперативне втручання мало плановий характер. ОСОБА_1 самостійно обрав місце проведення оперативного втручання, договір на надання медичних послуг уклав добровільно (а.с.38). Документів, що підтверджують статус ветерана військової служби, не надав. Також ОСОБА_1 не висловив заперечень щодо оплати наданих йому медичних послуг після проходження лікування, погодився із сумою та переліком наданих послуг, претензій до військової частини НОМЕР_1 з приводу наданих платних послуг не мав, засвідчивши це своїм підписом в картці економічного обліку № 34 до історії хвороби № 623 від 06.02.2017 (а.с. 39 - на звороті).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Е.Черняхович

Повний текст постанови виготовлено: 27 вересня 2017 р.