Справа № 185/7550/16-а (2-а/185/496/16)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

185/7550/16-а (2-а/185/496/16)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 вересня 2017 року

справа № 185/7550/16-а (2-а/185/496/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, в якому просило стягнути з відповідача 325 769,80 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні окремих категорій громадян та вимог законодавства, яким врегульовано питання компенсації підприємствам транспорту за надання послуг з пільгового перевезення окремих категорій громадян відповідач, як розпорядник бюджетних коштів провів часткове відшкодування збитків позивачу від перевезення пільгових категорій громадян, однак витрати у розмірі 325769,80 грн. залишились на сплаченими.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнено з Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» витрати на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у поїздах, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 325 769 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що обсяг компенсаційних виплат можливий лише в межах бюджетних асигнувань незалежно від умов укладених договорів. За період з січня 2015 року по грудень 2015 року відповідачем було відшкодовано позивачу 348 620,00 грн., в межах загальної виділеної суми. Позивачем не надано до суду

доказів того, що в бюджет Павлоградської міської ради надійшли бюджетні призначення для відшкодування (компенсації) витрат залізничного транспорту по перевезенню пільгових категорій пасажирів у січня – грудні 2015 року у більшому розмірі, ніж відповідач перерахував позивачеві. Станом на 03 квітня 2017 року позивачем надано до суду в якості доказів лише пільгові квитки без зазначення прізвищ, імен, по-батькові, адрес та інших даних осіб, за якими їх можливо ідентифікувати. В судовому засіданні судом було відхилено клопотання позивача щодо залучення даної інформації. Тож у відповідача не було можливості здійснити перевірку фактично перевезених пільговиків.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивач вказує на безпідставність її доводів та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з пунктом 1.1 даного договору предметом є відносини сторін щодо компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги, встановлені законодавством України, пільгового проїзду у залізничному транспорті, за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам компенсаційних виплат, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік, або з урахуванням статті 46 Бюджетного кодексу України, та чинних постанов Кабінету Міністрів України.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що згідно з умовами Договору «Перевізник» за власний рахунок здійснює перевезення окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги у залізничному транспорті, а «Платник» здійснює компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору платник зобов'язується передбачити у своєму бюджеті в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Ціна договору в будь-якому разі складає фактичні збитки перевізника від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, за бажанням сторін може встановлюватись на певний період кожного року шляхом укладання додаткової угоди.(пункт 3.1 договору)

На підставі вищезазначеного між сторонами було 04.02.2015 року укладено додаткову угоду №1-2015 згідно з яким сторони домовились, що орієнтовна ціна договору на 2015 рік складає 348 620,00грн. (а. с. 10)

У 2015 році «Перевізником» оформлено безкоштовний проїзд пасажирам пільгових категорій громадян на загальну суму 674389,80 грн., відповідачем компенсовано 348 620 грн.

З вимогою про стягнення недоплаченої суми компенсації, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Відповідно до частини 5 статті 102 Бюджетного кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг здійснюються, зокрема компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5, 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів). Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Частинами 1, 3 та 4 статті 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України. Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Таким чином, загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Сужду України від 13.09.2016 по справі № 21-2853а15.

Вказана сума була віднесена до планових призначень витрат на залізничний транспорт на 2015 рік, внесено до розподілу видатків міського бюджету на 2015 рік за головними розпорядниками коштів і сплачена перевізнику.

Управління праці та соціального захисту населення листом № 3475/05 від 16.11.2015 року зверталось до начальника фінансового управління Павлоградської міської ради щодо додаткової потреби в коштах субвенції, зокрема потреба на 2015 рік за КФК 170302 (залізничний транспорт приміського сполучення) складає 527659,7 тис. грн.

Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації повідомив Виконавчий комітет Павлоградської міської ради, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» Дніпропетровській області визначено обсяг субвенції з державного бюджету на надання пільг на оплату послуг зв’язку, інших передбачених законодавством пільг та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян у сумі 174,1 млн. грн. Надання додаткових коштів для здійснення безкоштовного перевезення громадян пільгових категорій м. Павлограда можливо при збільшенні області обсягу визначеної субвенції з державного бюджету. (а. с. 96)

Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації повідомив Дніпропетровську дирекцію залізничних перевезень, що у 2014 році Дніпропетровській області було передбачено видатки в обсязі 174,1 млн. грн., у 2015 році – 181,8 млн. грн., що забезпечило потребу області лише на 45 відсотків.

Тобто відповідач як розпорядник бюджетних коштів виконав свої зобов’язання в межах затверджених субвенцій, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до статті 202 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради – задовольнити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року – скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров