Справа № 334/246/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2017 рокусправа № 334/246/17 провадження №2-а/331/124/2017

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року по справі №334/246/17(провадження №2-а/331/124/2017) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`зання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в підготуванні клопотання про одноразову грошову допомогу як інваліду Великої Вітчизняної війни I групи та повернення його документів;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати клопотання про одноразову грошову допомогу як інваліду Великої Вітчизняної війни I групи.

В обгрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що під час проходження військової служби отримав поранення. У 2009р. позивачу було встановлено І групу інвалідності, яка пов`язана з отриманим пораненням. 19 грудня 2016 року позивач звернувся до Запорізького військового комісаріату із заявою, в якій просив підготувати клопотання про одноразову грошову допомогу як інваліду ВВВ 1 групи, однак 21 грудня 2016 року Запорізький обласний військовий комісаріат листом повернув надані документи. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач просив його позов задовольнити.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що оскільки позивачу вперше було встановлено інвалідність у 1995 році, то саме з цього часу у позивача виникло право на отримання компенсаційних виплат. При цьому, суд вказав на те, що законодавством, яке було чинним на час виникнення у позивача права на компенсаційні виплати, був передбачений інший порядок таких виплат, у зв`язку з чим відповідач правомірно повернув позивачу подані ним документи.

Не погодившись з постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обгрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції в частині застосування положень законодавства, яке було чиним на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності вперше. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що оскільки І група

інвалідності, яка пов`язана з пораненням отриманим під час військової служби, була встановлена у 2009 році, то компенсаційній виплати, у вигляді одноразової грошової допомоги, повинні здійснюватися в порядку, який діяв саме на час встановлення І групи інвалідності.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 02.02.1943 року по березень 1948 рік проходив строкову військову службу в лавах Збройних сил колишнього СРСР, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданого Кам`янсько-Дніпровським ОРВК Запорізької області 26.02.1964р.

У 1945 році ОСОБА_1 отримав поранення, одержане під час захисту СРСР в період Великої Вітчизняної війни, що підтверджується актом судово-медичного обстеження №5561, виданим Запорізьким обласним бюро судово-медичної експертизи; свідоцтвом про хворобу №194/153 від 24.11.1995, виданого військово-лікувальною комісією Орджонікідзевського районного військового комісаріату м.Запоріжжя.

Відповідно до довідки МСЕК №094360, ОСОБА_1 28.12.1995 р. встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, причина інвалідності поранення під час захисту СРСР.

За результатами повторного огляду ЛТЕК, позивачу 21.09.2009р. встановлено І групу інвалідності безстроково, причина інвалідності поранення під час захисту СРСР, та видано довідку до Акту огляду МСЕК серії АД №118516.

09 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року, в якій просив військовий комісаріат підготувати клопотання про таку допомогу.

Відповідно до п.3 постанови КМУ №499 від 28.05.2008р. особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, документи подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган).

Таким чином, позивач, враховуючи положення постанови КМУ №499 від 28.05.2008р., звернувся з вказаною заявою до компетентного органу.

Згідно із п.7 постанови КМУ №499 від 28.05.2008р. керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.12.2016 року документи надані позивачем були йому повернуті через відсутність законодавчих підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Так, в Листі відповідач зазначає, що згідно п.5 ч.2 ст.16 ЗУ Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пп.4 п.2 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 28.05.2008р. №499, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження. Інвалідність позивачу встановлена понад зазначений термін, що не дає законодавчих підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Крім цього, відповідач вказав на відсутність підстав для призначення допомоги позивачу у відповідності до нової редакції ст. 16 ЗУ Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якої прийнято постанову КМУ від 25.12.2013р. №975, оскільки інвалідність позивачу встановлена в 2009 році, тобто до набрання чинності нової редакції статті 16 згаданого Закону.

Не погодившись з такими діями ІНФОРМАЦІЯ_1 , які фактично зводяться до відмови у підготовці висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення законодавства, які діяли станом на час встановлення позивачу інвалідності вперше у зв`язку пораненням, отриманим в період проходження військової служби, тобто станом на 28.12.1995 рік. Проаналізувавши норми законодавства, які діяли станом на час встановлення позивачу інвалідності вперше, суд першої інстанції вказав на те, що у вказаний період був передбачений інший порядок виплати страхових сум військовослужбовцям та військовозобов`язаним і такий порядок був врегульований Постановою КМУ №488 від 19.08.1992, яким передбачалося виплату страхових сум, а не одноразової грошової допомоги, яка виплачувалася НАСК «ОРАНТА». З цих підстав, суд вказав на правомірність дій відповідача щодо повернення позивачу його документів.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Згідно із ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців», який набрав чинності з 01.01.1992р., (в редакції на час встановлення позивачу першої групи інвалідності у 2009 році), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З вказаної норми права вбачається, що одноразова грошова допомога виплачується особі і у разі інвалідності, що настала після закінчення 3-х місяців з часу звільнення, але яка є наслідком захворювання (нещасного випадку), що мало місце в період проходження військової служби.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» передбачено, що дія цього Закону поширюється і на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Таким чином, хоча вказаний Закон і набрав чинності після звільнення позивача з військової служби, під час проходження якої останній зазнав поранення, що стало наслідком встановлення інвалідності, але його дія поширюється на спірні правовідносини.

Отже, встановивши те, що захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та приймаючи до уваги факт встановлення позивачу І групи інвалідності у 2009 році, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців». Оскільки, порядок призначення та виплати такої грошової допомоги, на час встановлення позивачу першої групи інвалідності, був врегульований постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499, то суд апеляційної інстанції вважає що грошова допомога позивачу повинна бути виплачена саме у порядку, визначеному постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499.

Про необхідність застосування до спірних правовідносин положень постанови КМУ від 28 травня 2008 року №499 свідчить п.2 постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013р., яка набрала чинності з 01.01.2014р., яким передбачено, що допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255); Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Обгрунтовуючи свої висновки та вказуючи на відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення пов`язаного з проходженням військової служби, ще у 1995 році, в той час, як вже був прийнятий Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відтак позивач у той час набув право на отримання компенсації за цим Законом, а не у 2009 році, як про це зазначав позивач. Крім цього, суд першої інстанції вказав на те, що на час виникнення у позивача права на отримання компенсації, порядок її виплати визначався постановою КМУ від 19 серпня 1992р. №488 якою затверджено «Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум».

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції на час прийняття Закону) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності) військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення;

Таким чином, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.

Отже, «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Оскільки, позивач не отримував компенсаційних виплат від НАСК «Оранта» у зв`язку з встановленням у 1995 році ІІ групи інвалідності (іншого суду не доведено), то позивач не може бути позбавлений можливості реалізувати встановлене законом право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності у 2009 році.

Таким чином, враховуючи принцип верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне позов задовольнити, зобов`язавши відповідача підготувати висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2017 року по справі №334/246/17(провадження №2-а/331/124/2017) скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови в підготовці висновку про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду I групи протиправними.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду I групи.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 27.09.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк