Справа № 548/601/17
Суддя: Миркушіна Н. С.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/548/38/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Миркушіної Н.С.,

при секретарі - Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хорол адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції взводу №3 роти №3 РППБПОП ГУНП України в Полтавській області сержанта поліції Сагайдачного Сергія Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 269332 від 11.04.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції взводу №3 роти №3 РППБПОП ГУНП України в Полтавській області сержанта поліції Сагайдачного Сергія Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 269332 від 11.04.2017 року.

Мотивує позов тим, що постановою серії БР № 269332 від 11.04.2017 року на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., за те, що 11.04.2017 року о 23 годині 30 хвилин, він керував автомобілем НОМЕР_1, в якого в темну пору доби не світилися задні зовнішні світлові прилади, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

Позивач вважає, що винесена постанова є протиправною, а дії інспектора поліції незаконними, оскільки його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає, так як не момент початку руху у нього працювали всі світлові прилади і несправність він виявив тільки коли його зупинили працівники поліції.

При цьому позивач зазначає, що відповідачем не доведеною, коли саме в нього виникла вищевказана несправність під час руху чи коли він зупинився за його вимогою.

Також позивач вказує, що в постанові не вказано жодного доказу його вини.

Тому позивач просить визнати дії поліцейського протиправними, а таку постанову скасувати, як протиправну та закрити провадження по справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити з наведених у позові підстав. Додатково вказав, що відповідач не надав доказів того, що ще під час руху у нього на автомобілі не горіли задні габаритні ліхтарі, а не коли він зупинився за його вимогою.

Відповідач інспектор патрульної поліції взводу №3 роти №3 РППБПОП ГУНП України в Полтавській області сержант поліції Сагайдачний С.А. в судове засідання не з»явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що заперечує проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях і прохав відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Логінова М.В. в судове засідання не з»явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснив, що дійсно 11.04.2017 року о 23 годині 30 хвилин їх з сином ОСОБА_1 зупинили працівники поліції в зв»язку з тим, що у автомобіля на якому вони пересувалися не працювали задні габаритні ліхтарі. Він не заперечує, що на момент коли вони зупинились то дані ліхтарі не горіли, але поліцейські не надали їм жодного доказу, про те, що дані ліхтарі не горіли ще під час руху, а не коли вони вже зупинились за їх вимогою.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з»ясувавши позицію відповідача, заслухавши показання свідка, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з'ясувавши дійсні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідност.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З копії оскаржуваної постанови БР № 269332 від 11.04.2017 року вбачається, що позивач 11.04.2017 року о 23 годині 30 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1, в якого в темну пору доби не світилися задні зовнішні світлові прилади, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КУпАП та на підставі даної норми на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

У п. 31.6. (б) Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху» вказано, що забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Здійснюючи розлогий аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов'язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто суть частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зводиться до того, що безпосередньо в судовому засіданні відповідач, суб»єкт владних повноважень, повинен довести правомірність своїх дій.

Разом з тим, у матеріалах справи, як довід щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржена постанова.

Однак, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки приймається на підставі узагальнення та оцінки суб»єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі, що свідчать про наявність чи відсутність у діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Відповідачем всупереч наведеному не надано суду будь яких доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову, а також в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення доводів висловлених позивачем.

Дотримання усіх вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо розгляду адміністративної справи належними доказами не підтверджено. Відтак, факт виконання суб'єктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішення відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає достовірними обставини, повідомлені позивачем і надані ним в якості свідка та підтверджені показаннями свідка ОСОБА_2 і жодним чином не спростовані відповідачем. За таких обставин, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи обов»язок суб'єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушення і з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір у справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.19, 62 Конституції України, ст.245,251,256 КУпАП, ст.11, 69, 70, 71, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції взводу №3 роти №3 РППБПОП ГУНП України в Полтавській області сержанта поліції Сагайдачного Сергія Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 269332 від 11.04.2017 року, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції взводу №3 роти №3 РППБПОП ГУНП України в Полтавській області сержанта поліції Сагайдачного Сергія Олександровича,щодо винесення постанови серії БР №269332 від 11.04.2017 року.

Постанову інспектора патрульної поліції взводу №3 роти №3 РППБПОП ГУНП України в Полтавській області сержанта поліції Сагайдачного Сергія Олександровича серії БР №269332 від 11.04.2017 року про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП скасувати, як протиправну.

Судовий збір у справі віднести за рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: