Справа № 2а-3192/10/0370
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2017 р. м. Київ К/800/16880/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Загороднього А.Ф., Черпака Ю.К.,
при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю: Діанова О.І., - представника Державної фіскальної служби України,-

розглянувши в порядку касаційного провадження у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у справі за позовом ОСОБА_5 до Міністерства доходів і зборів України, Ягодинської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року заяву задоволено частково. Стягнуто з Ягодинської митниці Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 63706,44 гривень.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року скасовано ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року та прийнято нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року та залишити в силі ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року.

Ягодинською митницею Міністерства доходів і зборів України подано письмові заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідач просить таку залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Представник Державної фіскальної служби України у судовому засіданні також просить вказану касаційну скаргу залишити без задоволення.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди встановили, що Волинський окружний адміністративний суд постановою від 23 грудня 2010 року задовольнив адміністративний позов ОСОБА_5 Визнав протиправними та скасував пункт 2 наказу Державної митної служби України від 28 жовтня 2010 року № 2042-к «По особовому складу», а також пункти 2, 3, 4 наказу Ягодинської митниці від 29 жовтня 2010 року № 751-к «Про оголошення наказу Державної митної служби України від 28 жовтня 2010 року № 2042-к «По особовому складу» в частині, що стосується ОСОБА_5 Поновив позивача на посаді інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці з 29 жовтня 2010 року та стягнув з Ягодинської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5415,76 гривень. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 3064,18 гривень звернуто до негайного виконання.

Зазначена постанова Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року залишена без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2011 року та Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2014 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці було виконане, відповідно до наказу Державної митної служби України № 2073-к, лише 9 жовтня 2012 року.

Розглядаючи заяву ОСОБА_5 суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки рішення суду про поновлення його на роботі було фактично виконане лише 9 жовтня 2012 року, то він має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_5 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24 грудня 2010 року по 8 жовтня 2012 року, оскільки обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. ОСОБА_5, отримавши виконавчий лист в суді першої інстанції 10 січня 2011 року, не пред'являв його протягом зазначеного періоду (до 9 жовтня 2012 року) до виконання ні в Ягодинську митницю чи Державну митну службу України, ні до органу державної виконавчої служби, тобто позивач не вчинив необхідних дій, спрямованих на примусове виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року, що, зокрема, мало наслідком його несвоєчасне виконання.

Так, відповідно до частин 1, 5 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування зазначених норм права, Верховний Суд України у постанові від 23 червня 2015 року (справа № 21-63а15) вказав, що правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Оскільки постанова Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2010 року в частині поновлення ОСОБА_5 на державній службі добровільно виконана Державною митною службою України шляхом прийняття наказу лише від 9 жовтня 2012 року № 2073-к, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, врахувавши при цьому, що середній заробіток працівника визначається згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Суд апеляційної інстанції невірно застосував статтю 236 Кодексу законів про працю України, його висновки не ґрунтуються на правильному застосуванні норм права.

Згідно зі статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Загородній А.Ф.

Черпак Ю.К.