Справа № 802/1273/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 вересня 2017 р. Справа № 802/1273/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника 3-ої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області

про: визнання протиправними та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 позивач) з позовом до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області (далі - Хмільницька РДА Вінницької області, відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження №74 від 27.02.2017 р. «про затвердження актів районної комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам» в частині затвердження акта районної комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 17.02.2017 р. та зобовязання сплатити збитки (неодержаний дохід) до Куманівецької сільської ради в сумі 570739,55 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірним розпорядженням затверджено акт комісії, яким встановлено, що позивачем використовувались земельні ділянки загальною площею 13, 3 га без правовстановлюючих документів за що нараховано збитки. Позивач з таким не погоджується вказуючи, що ним не використовувались земельні ділянки у визначеному актом розмірі. Окрім того вказав, що комісією землі, які нібито він використовує не обстежувались. Також, зазначив, що такі (земельні ділянки) не сформовані, кадастровий номер у них відсутній, межові знаки також, розмір їх визначений без належних доказів. Окремо позивач наголосив, що сільська рада не зверталась до нього із пропозицією укласти договір оренди землі.

Позивач вказує, що склад комісії затверджений із порушенням Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою КМУ України від 19.04.1993 року №284, а відтак, така не є правомочною. Окрім того зазначив, що акт комісії від 17.02.2017 р. підписаний особами, які не входили до її складу.

За таких обставин вважає, що акт складений із численними порушеннями, а відтак, розпорядження, яким його затверджено є неправомірним та, відповідно, підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 11.08.2017 р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Куманівецьку сільську раду Хмільницького району.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з обставин, викладених у письмових запереченнях. Зокрема вказав, що розпорядження про затвердження акту районної комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам №74 від 27.02.2017 р. прийнято на підставі та у відповідності до законів з дотриманням передбаченої процедури. Також вказав, що протягом 2012-2014 р. між позивачем та Куманівецькою сільською радою укладались договори оренди, в яких чітко визначена площа земельної, що свідчить про те, що позивач використовував землі саме в розмірі 13, 3 га, розташовані с. Куманівці. Відтак, на думку представника, підстави для задоволення позову відсутні.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечив, підтримавши позицію відповідача.

В судове засідання в якості свідків викликано ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які входили до складу комісії. Свідки повідомили суду, що комісією не здійснювалось фактичне обстеження земельних ділянок, які використовує ОСОБА_1, а також, що розмір збитків визначений у розрахунку, здійснено фінансовим відділом райдержадміністрації. Пояснили, що відомості, зазначені у акті перевірки сформовані на підставі письмових документів, що надавались комісії на засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

27 лютого 2017 року головою Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області видано розпорядження за № 74 «Про затвердження актів районної комісії з питань визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Вказаним рішенням, серед іншого, затверджено акт від 17.02.2017 р., яким визначено збитки в розмірі 570 739,55 грн., нанесені ОСОБА_1 за час користування земельною ділянкою в с. Куманівці без правовстановлюючих документів та зобовязано їх сплатити.

Так, як видно зі змісту вказаного акту комісією зазначено, що ОСОБА_1 протягом 2014 -2016 років використовував земельні ділянки під господарськими будівлями та спорудами в с.Куманівці комунальної власності, загальною площею 13,3 га, в тому числі ділянка №1 площею 11,6 га, ділянка №2 площею 1,7 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без правовстановлюючих документів та сплати орендної плати.

Зважаючи на зазначене, комісія вважає за доцільне зобовязати позивача сплатити до бюджету Куманівецької сільської ради неодержаний дохід за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. в сумі 570739, 55 грн., в тому числі за ділянку №1 - 497 549,45 грн., за ділянку №2 - 73 190 грн.

У зв'язку із прийняттям розпорядження позивача повідомлено про необхідність відшкодування збитків.

Позивач не погоджується із розпорядженням вказуючи на відсутність підстав для затвердження акту, який містить недостовірну інформацію та складений з порушеннями, у звязку із чим звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

19 квітня 1993 року Постановою Кабінету Міністрів України № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок № 284).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Пункт 2 Порядку № 284 закріплює, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 284, відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

За визначенням, наведеним у цій же нормі, неодержаним доходом є дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян).

Пункт 4 Порядку визначає, що розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості).

Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина.

Оцінюючи доводи сторони позивача щодо наявності порушень при формуванні складу комісії та складанні акту в контексті процитованих норм, суд зазначає про наступне.

Як встановлено, розпорядженням голови Хмільницького РДА Вінницької області №436 від 07.10.2016 р. утворено комісію для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам у наступному складі: ОСОБА_7 (перший заступник голови райдержадміністрації, голова комісії), ОСОБА_5 (начальник управління Держгеокадастру у Хмільницькому районі, заступник голови), ОСОБА_8 (головний спеціаліст юрисконсульт управління Держгеокадастру у Хмільницькому районі, секретар комісії), ОСОБА_6 (начальник управління агропромислового розвитку райдержадміністрації, член комісії), ОСОБА_9 (заступник начальника начальник Хмільницького відділення Калинівського ОДПІ , член комісії), ОСОБА_10 (начальник фінансового управління райдержадміністрації, члени комісії), ОСОБА_11 (начальник Хмільницького ВП Калинівського відділу ГУ НП України у Вінницькій області, член комісії), ОСОБА_12 (старший оперуповноважений Козятинського МРВ УСБУ у Вінницькій області (за згодою), член комісії).

При цьому, як видно до складу комісії не увійшли представники органів у справах містобудування і архітектури, виконавчого комітету сільської ради, на території яких знаходяться земельні ділянки та, саме головне, громадянин, який буде відшкодовувати збитки (ОСОБА_1О.).

Отже, склад комісії сформовано без дотримання вимог Порядку №284, що викликає сумнів у її правомочності.

Окрім того, суд звертає увагу, що акт від 17.02.2017 р. підписано, крім членів комісії, і ОСОБА_4 (голова Куманівецької сільської ради), який не входить до її складу.

Оцінюючи доводи позивача щодо недоведеності комісією факту використання земельних ділянок у розмірі саме 13,3 га під господарськими будівлями та, як наслідок, неправильність визначення розміру суми збитків, суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

В свою чергу, із положень статті 79 -1 ЗК України випливає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав, в тому числі власності/оренди виключно з моменту її формування, для чого необхідно визначити її площу шляхом визначення меж та/або проведення інвентаризації та внести відповідну інформацію до реєстру.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які докази, які вказують, що межі земельних ділянок площею 11,6 га та 1, 7 га розташовані в с.Куманівці є сформованими шляхом присвоєння кадастрових номерів та внесення їх до Державного земельного кадастру.

Окрім того, в ході розгляду справи свідки зазначили, що комісія не обстежувала земельні ділянки загальною площею 13, 3 га, та, відповідно, розмір фактично використаної землі ОСОБА_1, а площу визначала виходячи із договорів оренди, які укладались останнім із Куманівецькою сільською радою у 2012 -2014 роках.

Окремо суд звертає увагу й на те, що комісією вказується, що 13,3 га знаходяться саме під господарськими будівлями та спорудами і призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, сама площа приміщень, які знаходяться на землі комісією не визначалась та не обраховувалась.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність доказів щодо формування земель, визначення меж фактичного використання таких, суд доходить висновку, що факт користування ОСОБА_1 земельними ділянками у 2015-2016 роках саме площею 11,6 га та 1, 7 га, які розташовані в с.Куманівці не доведено.

Оцінюючи доводи сторони позивача щодо необґрунтованості визначення комісією цільового призначення використаної ним землі, а саме, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд зазначає про наступне.

Статтею 18 ЗК визначено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Згідно зі статтею 19 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення визначені, як окрема категорія земель.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (стаття 22 ЗК). Наведене свідчить, що визначення поняття землі сільськогосподарського призначення насамперед повязано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями.

Частина перша статті 23 ЗК України закріплює принцип пріоритетності використання земель, придатних для сільського господарства, згідно з яким такі землі повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Пріоритетність правового режиму цих земель передбачає необхідність їх цільового використання.

Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування.

Так, згідно з положеннями частини третьої зазначеної норми окрему групу субєктів сільськогосподарського землевикористання становлять громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення надаються у користування для ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва.

Правовий режим наведених видів землевикористання встановлюється ЗК та спеціальними законами.

Так, згідно зі статтею 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Порядок використання земельних ділянок, наданих у користування для товарного сільськогосподарського виробництва, спрямований на ведення такого виробництва на ринкових товарних засадах, коли продукти виробляються не для власного споживання виробника, а для продажу, тобто споживання іншими членами суспільства.

Суду не надано доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 наділений ознаками сільськогосподарського товаровиробника та, відповідно, використовує землю у розмірі 13,3 га для здійснення саме товарного сільськогосподарського виробництва. Навпаки, у акті зазначено, що земельна ділянка у розмірі 13,3 га знаходиться під господарськими будівлями та спорудами.

При цьому, суд зауважує, що сторонами не заперечується, що позивачем дійсно використовуються приміщення складів, зерноскладу, корівників тощо, а відтак, суд звертає увагу на положення статей 38, 40 ЗК України, відповідно до яких земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва, відносяться до земель саме житлової та громадської забудови.

А відтак, висновок комісії щодо використання ОСОБА_1 земель саме для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не знайшов свого підтвердження.

Стосовно визначення суми збитків завданих Куманівецькій сільській раді, суд зазначає про наступне.

Як встановлено, розмір втрат/збитків сільського бюджету визначено на підставі відповідного розрахунку наданого фінансовим відділом.

Так, у наданому суду «розрахунку збитку (неодержаного доходу) за використання земель комунальної власності під господарськими будівлями та спорудами на території Куманівецької сільської ради використання гр.. ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів» визначено:

- ділянка № 1 площею 11,6 га : у 2014 р. сума збитків склала 121779,05 грн., у 2015 р. -154442,4 грн., у 2016 р. 221328 грн.

- ділянка № 2 площею 1,7 га: у 2014 році -18120,3 грн., у 2015- 22633,8 грн., у 32436 грн.

Тут слід зазначити, що використання землі на умовах оренди у розмірі 13,3 га у 2014 році підтверджується договором оренди земельної ділянки № 2 від 6.02.2014р. укладеним між Куманівецькою сільською радою та гр. ОСОБА_1 і зареєстрованим 6.02.2014 р. Тобто розмір площі землі, що використовувалась позивачем у 2014 році підтверджена вказаним договором. Однак, щодо 2015 та 2016 років, то договори оренди не укладались, а тому, за відсутності фактичної перевірки, відсутні підстави посилатись на договір оренди за 2014 р. як такий, що підтверджує використання землі позивачем у 2015-2016 роках саме у розмірі 13,3 га.

Разом з цим, вирішуючи даний спір суд враховує наступне.

За правилами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обовязки позивача.

Як встановлено судом, оспорюваним рішенням райдержадміністрації, зокрема, затверджено акт про визначення та відшкодування збитків власникам землі. Отже повноваження відповідача обмежується лише затвердженням відповідного акта, адже за змістом процитованих вище положень Порядку №284, до повноважень районної державної адміністрації віднесено затвердження результатів роботи комісії, оформлених відповідним актом.

Отже, суд наголошує, що повноваження відповідача у досліджуваному випадку обмежуються виключно затвердженням акту. Таким чином, у даному випадку, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що стосується збитків, то вони не можуть бути примусово відшкодовані на підставі рішення райдержадміністрації. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом і правильність їх обчислення перевіряє суд, який буде розглядати справу про їх стягнення, а не адміністративний суд при вирішені спору про повноваження субєкта владних повноважень приймати відповідне рішення.

За таких обставин рішення райдержадміністрації не порушує права, обовязки чи інтереси позивача, а відтак у задоволені позову слід відмовити.

Вказана позиція викладена в постанові ВСУ від 18.10.2016 р. та ухвалах ВАСУ від 18.06.2015 р. справа № К800/58625/14, від 14.05.2015 р. справа № К/800/51644/14, від 10.11.2015 р. справа № К/800/36079/15.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності до вимог статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням критеріїв наведених у частини третій статті 2 КАС України, а відтак, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Стаття 94 КАС України визначає порядок розподілу судових витрат на результатом розгляду адміністративної справи. Суд зазначає, що у разі відмови у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 70, 71, 86, 128, 162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна