Справа № 681/972/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 681/972/17

Головуючий у 1-й інстанції: Горгулько Н.А.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

21 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

за участю:секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.,

позивача: ОСОБА_3

третіх осіб: ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Полонського відділення поліції Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, треті особи--інспектор патрульної поліції ОСОБА_4, поліцейський сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_5 про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Полонського відділення поліції Шепетівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, треті особи--інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_5 про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою позивач, посилаючись на порушенням судом норм матеріального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нову постановою, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Треті особи заперечували щодо задоволення апеляційної скарги і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Передставник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений завчасно і належним чином.

Відповідно до ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 04.07.2017 року о 12 год. 45 хв. ОСОБА_3 керував транспортним засобом, а саме: мопедом Хонда Діо, не зареєстрованим в установленому порядку, не маючи документів на право керування транспортним засобом та без мотошолома.

За фактом вчинених правопорушень 04.07.2011 року відносно ОСОБА_3 поліцейським сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_5 винесено постанову серії БР №995935 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.; а інспектором патрульної поліції ОСОБА_4--постанову Серії БР № 826744 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., а також постанову Серії БР № 826745 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн.

Вважаючи дані постанови протиправними, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи діяли на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 ст. 213 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються зокрема органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Також, визначено, що у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За правилами ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

В свою чергу, згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Отже, наведеними нормами визначено, що позивач, як водій транспортного засобу, повинен виконувати встановлені діючим законодавством правила дорожнього руху. Відступати від виконання своїх обов'язків водій може лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху особи (далі ПДР України), які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, Пунктом 1.10 ПДР України встановлено, що транспортний засіб-пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Відповідно до вимог п. 2.1 розділу 2 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Пунктом 2.3 пп."г" розділу 2 ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

За змістом п. 2.9 розділу 2 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака.

Згідно зі ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами-тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.6 ст.121 КУпАП) .

За ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом,-тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено з оскаржуваних постанов, 04.07.2017 року о 12 год. 45 хв. ОСОБА_3 керував транспортним засобом, а саме: мопедом Хонда Діо, який не був зареєстрований в установленому порядку, не маючи документів на право керування транспортним засобом та без мотошолома, що є порушенням вимог ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121 та ч.2 ст.126 КУпАП.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 викладених в позовній заяві та підтриманих ним під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, він не заперечував факту вчиненого, а тільки вважає, що вищезазначені дії не є правопорушеннями, оскільки, на його думку мопед, не є механічним транспортим засобом і тому на нього не можуть розповсюджуватися пункти 1.10, 2.1, 2.3 та 2.9 ПДР України.

Апеляційний суд вважає необгрунтованими та безпідставними такі доводи апелянта з огляду на слідуюче.

Абзацом 2 п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, передбачено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Пунктом 8 вказаного Порядку встановлено, що перша державна реєстрація мопедів, придбаних до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1371 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», може проводитися без подання документів, що підтверджують правомірність їх придбання, за встановленою цим Порядком процедурою.

Постановою Кабінету Міністрів № 511 від 20 травня 2009 року затверджено нову редакцію Положення про порядок надання посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами та передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їхніх типів і призначення, поділяються на категорії, в т.ч. А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об'ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Законом України від 17.11.2008 № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» з 1 січня 2010 року передбачена обов'язкова реєстрація мопедів.

Згідно з ч. 4 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Таким чином, з 01.01.2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування чи на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

Отже, як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності було виявлення працівниками Національної поліції України порушення ним правил дорожнього руху, ознаки якого підпадають під дію ст.121 та ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також судом апеляційної інстанції з'ясовано, що оскаржувані постанови посадовими особами відповідача прийняті в межах його компетенції та з правильним встановленням кваліфікації вчинених правопорушень.

Разом з тим, відповідно до абзацу 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Колегією суддів встановлено, що справи про вчинення ОСОБА_3 адмністративних правопорушень розглядалися одночасно одним і тим же органом Національної поліції.

Так, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП наступає адміністративна відповідальність у вигляді штрафу від трьох до п'яти неоподаткованих мінімумів громадян (від 51 до 85 грн.), а порушення водієм ч.6 ст.121 КУпАП тягне за собою накладення штрафу від десяти до п'ятнадцяти неоподаткованих мінімумів громадян (170-255 грн.), а за адміністративне правопорушення ч.1 ст.126 КУпАП--тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн.).

Таким чином, адміністративне стягнення в даному випадку повинно накладатися в межах санкції, встановленої ч.6 ст.121 КУпАП.

Разом з тим, відповідачем при притягненні до адміністративної відповідальності правопорушника, не враховано, правил статті 36 КУпАП та застосовано до останнього адміністративне стягнення за кожне правопорушення окремо у вигляді 51 та 170 грн. та 510 грн., що в сукупності перевищує санкцію ч.6 ст.121 КУпАП та є підставою для скасування постанов БР№826744 та БР №826745 від 04.07.2017 року.

Вказана обставина також була залишена поза увагою судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до частково неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольни частково.

Скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04 липня 2017 року БР№826744 та БР №826745.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 вересня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.