Справа № 653/2455/17
Суддя: Берлімова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/2455/17
Провадження № 2-а/653/72/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 вересня 2017 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Митрохіної К.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Генічеського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області та Пенсійного фонду України про визнання дій незаконними, та зобовязання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, Пенсійного фонду України, в якому просили визнати протиправною бездіяльність відповідачів у проведенні перерахунку, індексації та поновленні виплати пенсії за віком з 01 лютого 2017р.; зобовязати Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області витребувати у 10 денний строк архівні пенсійні справи позивачів із управління Пенсійного фонду РФ у м. Сімферополь Республіки Крим, поставити на облік та проводити перерахунок, індексацію та виплату пенсії, з урахуванням надбавок та доплат до пенсій, по матеріалам електронних пенсійних справ, у відповідності до норм діючого законодавства на момент виплати пенсі, як непрацюючим пенсіонерам, з виплатою надбавки, як дитині війни, починаючи з 01 лютого 2017р., виплатити компенсацію у звязку з затримкою виплати пенсії, за період з 01 лютого 2017р. по день фактичного розрахунку, здійснювати у подальшому перерахунок і виплату пенсії, на підставі змін у пенсійному законодавстві, по життєво, зі зверненням до негайного виконання рішення суду, у повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом одноразового стягнення усієї суми заборгованості з 01 лютого 2017р. по день фактичної виплати; зобов'язати Пенсійний фонд України в особі управління міжнародного співробітництва ПФУ, у місячний строк затребувати справи та довідки-атестати про дату припинення виплати із УПФУ у Генічеському районі/ ГУ ПФУ у Херсонській області, поставити на облік в Управлінні міжнародного співробітництва, проводити на постійній основі перерахунок та індексацію пенсій, у випадку зміни пенсійного законодавства України, здійснювати поточне нарахування та переказ пенсії за рахунок ПФУ, як непрацюючим пенсіонерам з виплатою надбавки, як дитині війни на визначений позивачами рахунок в установі банку за місцем проживання в державі Ізраїль, через державний експортно-імпортний банк України, у розмірі визначеному у відповідності з діючим законодавством України, щоквартально, у валюті держави Ізраїль, за офіційним обмінним курсом гривні до іноземної валюти Нацбанку України та виплачувати пенсію у подальшому з врахуванням змін у пенсійному законодавстві; у відповідності до ст. 257 КАС України покласти обовязки по виконанню рішення суду на начальника Генічеського об'єднаного управління ПФУ Херсонської області та начальника Управління міжнародного співробітництва ПФУ; зобовязати у місячний строк надати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі проживали на території України, у АР Крим м. Сімферополь. З 12 грудня 1991р. позивачі у звязку з сімейними обставинами виїхали на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де перебувають на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. Зазначено, що на підставі постанови Київського районного суду м Сімферополя від 14 травня 2012р. позивачам було поновлено та виплачено пенсію зі здійсненням перерахунку індексації та доплати як дитині війні починаючи з 11 жовтня 2011 року.

Проте, з 01 лютого 2017р. у зв'язку з окупацією Криму, виплату пенсії було припинено. У зв'язку з цим, позивачі 15 червня 2017р. звернулись до відповідачів із заявами про перерахунок, індексацію та виплату пенсій як непрацюючим пенсіонерам з 01 лютого 2017р.

Однак, відповідачі у своїх листах відмовили у поновленні пенсій, посилаючись на відсутність договору з питань соціального забезпечення між державою Україна та державою Ізраїль, а також на недотримання заявниками вимог «Порядку надання та оформлення документів для призначення пенсій, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважають, що такі дії відповідачів суперечать нормам діючого законодавства, у зв'язку з чим звернулись до суду з вказаним позовом.

Позивачі у судове засідання не заявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали суду письмову заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали.

Представник Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області у судовому засіданні проти позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що станом на день подання заяви про поновлення пенсії між Україною та державою Ізраїль, у сфері пенсійного забезпечення громадян України, які прийняті на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль не укладались. Крім того, позивачі подали заяву про поновлення виплати пенсії не особисто, як того передбачає законодавство, та не надали оригінали документів. Тому відмова є обґрунтованою та відповідає вимогам законодавства.

Представник Пенсійного фонду України у судове засідання не заявився, надіслав письмові заперечення, в яких вимоги позову не визнав в повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що вимога позивачів щодо зобовязання Управління міжнародного співробітництва Пенсійного фонду України поставити їх на облік та проводити їм постійно перерахунок і індексацію пенсії є необґрунтованою та безпідставною, крім того позивачами не дотримано встановлений порядок подання та оформлення документів для поновлення виплати пенсії. Також, Кабінетом Міністрів України особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення не затверджено, тому враховуючи те, що індексація залежить від індивідуальних даних, вимога позивачів стосовно проведення індексації пенсій є передчасною. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити та провести розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянами України, які з 12 грудня 1999р. виїхали на постійне місце проживання до країни Ізраїлю, де перебувають на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

Указані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Постановою Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 травня 2012р. у справі за №0109/4575/2012, позивачам було поновлено та виплачено пенсію зі здійсненням перерахунку індексації та доплати як дитині війні починаючи з 11 жовтня 2011 року.

З 01 лютого 2017р. виплату пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинено, у звязку з відмовою окупаційної владою Криму проводити відповідні нарахування.

15 червня 2017р. позивачі звернулись до Пенсійного фонду України, Генічеського обєднаного управління Пенсійного фонду у Херсонської області із заявою про витребування архівних справ, постановки на облік, перерахунку та виплати пенсії за віком, з моменту зупинення виплат з 01 лютого 2017р., до якої долучили письмові документи.

За наслідком розгляду заяви позивачів, Пенсійним фондом України було надано відповідь, що питання щодо виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання до держави Ізраїль, розглядатимуться після набрання чинності Угоди між країнами України та Ізраїлю.

Генічеським обєднаним управлінням Пенсійного фонду у Херсонської області було надано відповідь від 05 липня 2017р., про те, заява про перерахунок поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто, а бо його представником, до органу що призначає пенсію, та для запиту пенсійної справи, заявникам особисто треба звернутись до управління з наданням відповідних документів в оригіналах.

Не погоджуючись з позицією відповідачів, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом.

Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного кодексу України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до пункту 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п. 29 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 цього Закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 вищевказаного Закону щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено у Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Згідно Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України №15-рп/2000 від 14 грудня 2000р. закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Положеннями ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У той же час, відповідно до Порядку №22-1, п. 1.5, зазначено, що заява про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з п. 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (п.2.23 Порядку № 22-1).

Згідно з п.4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Судом встановлено, що позивачі по справі є громадянами України, що підтверджується нотаріально посвідченими ксерокопіями паспортів громадян України для виїзду за кордон. До моменту виїзду до держави Ізраїль на постійне місце проживання, позивачі були зареєстровані та проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Згідно з статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Крім того, судом встановлено, що позивачі по справі звернулись із заявами про поновлення пенсії, шляхом направлення вказаних заяв з додатками, які були нотаріально посвідчені на адресу територіального органу Пенсійного фонду України шляхом поштового зв'язку.

Таким чином, вимога відповідача щодо особистого звернення позивачів до територіального органу з документами для поновлення пенсії, не ґрунтується на нормах вищевказаного чинного пенсійного законодавства, оскільки неможливість особисто з'явитись до органу, що здійснює призначення пенсії, не може бути підставою для обмеження конституційного права позивачів, як громадян України, на пенсійне забезпечення.

Також, суд зазначає, що відсутність відповідного міжнародного договору з державою, у якій перебувають позивачі, не є підставою для відмови у поновленні пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів в частині визнання бездіяльності Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду Херсонської області у не проведенні поновлення пенсії останніх. Проте суд вважає, що вказана бездіяльність виникла з 26 червня 2017р, тобто після закінчення десятиденного строку для розгляду поданих заявниками документів.

Частиною 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплати сум пенсії, на яку пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Тому суд вважає, що виплата пенсії позивачам підлягає поновленню з 01 лютого 2017 року, що повністю відповідає заявленим позовним вимогам, а тому позовні вимоги про зобов'язання поновити виплату пенсії підлягають задоволенню.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Частиною другою 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим постановою КМУ від 21 лютого 2001р. за №159, для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014р. (справа № 21-518а14).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Генічеському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Херсонської області необхідно нарахувати та виплатити позивачам індексацію та компенсацію, згідно наведених норм законодавства, з 01 лютого 2017р.

Згідно з абз.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Проте, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача виплачувати позивачу пенсію на вказаний ним рахунок в банківській установі, оскільки таку вимогу позивач заявив передчасно, так як немає відмови відповідача перераховувати пенсію позивачу на вказаний ним рахунок, а отже в цій частині відповідач не порушив прав позивачів.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача витребувати пенсійні справи позивачів, то вказана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки як було встановлено у судовому засіданні та підтверджено належними доказами, Генічеським об'єднаним управління ПФУ Херсонської області вже скеровано запити від 10 серпня 2017р. про витребування пенсійних справ позивачів через Головне управління ПФУ у Херсонській області, що свідчить про бажання відповідача законним шляхом вирішити питання по пенсійному забезпеченню позивачів.

Стосовно вимоги позивачів допустити негайне виконання постанови суду в повному обсязі заявлених позовних вимог шляхом стягнення всієї суми боргу, починаючи з 01 лютого 2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що даний спір відноситься до категорії, що передбачає в першу чергу поновлення виплати раніше призначеної пенсії і носить зобов'язальний характер, а тому, на думку суду, на нього не поширюються правила ч.2 ст. 256 КАС України, оскільки не визначена сума виплат, що підлягає стягненню.

Стосовно вимоги позивачів покласти обов'язки по забезпеченню виконання рішення на начальника Генічеського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області, а також зобов'язати відповідача у місячний термін надати суду звіт про виконання судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 257 КАС України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Слід зазначити, що судовий контроль за виконанням судових рішень у адміністративних справах, зокрема подання звіту про виконання судового рішення здійснюється у порядок та у спосіб встановлений згідно зі ст. 267 КАС України та не може бути обраний позивачем, як спосіб захисту порушеного права.

Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов'язків відповідно до судового рішення та можливості суб'єкта владних повноважень їх виконати.

Позивачами не надано суду будь-яких доказів щодо труднощів, які можуть виникнути при виконанні рішення суду, або наміру відповідача не виконувати рішення суду.

Згідно ст. 124 КАС України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Оскільки позивачами в позовній заяві не обґрунтовано необхідності покладення обов'язку по забезпеченню виконання рішення саме на начальника зазначеного суб'єкта владних повноважень, та зважаючи на те, що відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, суд не вбачає за доцільне задовольняти вказану вимогу.

Крім того, контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах також здійснюється через розгляд адміністративними судами адміністративних позовів стосовно рішень дій чи бездіяльності державної виконавчої служби за правилами ст. 181 КАС України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог у цій частині не має.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 49, ст.51 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ст. ст.11, 69-71, 99, 100,160,162 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Генічеського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області та Пенсійного фонду України про визнання дій незаконними, та зобовязання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Генічеського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо не взяття на облік, проведення перерахунку пенсії за віком, як непрацюючим пенсіонерам та дітям війни та не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, мешканки Ізраїлю, Хавацелет, 3 кв. 11, Кармиель та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця Ізраїлю, Хавацелет, 3 кв. 11, Кармиель.

Зобовязати Генічеське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області поставити на облік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є громадянкою України, мешкає в Ізраїлі, Хавацелет, 3 кв. 11, Кармиель, та поновити нарахування пенсії з 01 лютого 2017 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Зобовязати Генічеське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області поставити на облік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця Ізраїлю, Хавацелет, 3 кв. 11, Кармиель, та поновити нарахування пенсії з 01 лютого 2017 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом 10 днів від дня отримання її копії.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_4