Справа № 750/7800/17
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/7800/17
Провадження № 2-а/750/1081/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Юрченко І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

15.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 750/2627/16-а від 19.07.2017 року без застосування до відповідача стягнення виконавчого збору в розмірі 12800 грн. на підставі частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких розгляд справи просить провести у його відсутність, позов не визнає.

Дослідивши матеріали судом встановлено, що 19.07.03.2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 750/2627/17 виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 19.07.2017 року про зобовязання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з часу подання ним заяви про перерахунок пенсії - 24.02.2017 року, з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби

03.08.2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області отримало постанову про відкриття виконавчого провадження № 54379141.

Листом від 18.07.2017 року № 1481 відповідач позивач повідомив ОСОБА_3 про те, що йому здійснено перерахунок пенсії на виконання у постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2017 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2017 року.

В судовому засіданні встановлено, що при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_3 відповідачем було протиправно не враховано одноразову грошову допомогу, а тому рішення суду було виконане не у повному обсязі (а.с. 10-11).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Отже, обов'язком виконавця при відкритті виконавчого провадження є стягнення з боржника виконавчого збору.

Розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника-юридичної особи при виконанні рішення немайнового характеру, визначений ч. 3 ст. 27 Закону, а саме: чотири мінімальні розміри заробітної плати, що становить 12 800 грн.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_4 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що задоволення вимог позивача є втручанням суду у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень, а тому, за таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 158 -163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку ч. 1 та 2 статті 186 КАС України.

Суддя: І.В. Литвиненко