Справа № 805/2459/17-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кониченко О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року справа №805/2459/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі № 805/2459/17-а за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Словянську Донецької області про визнання протиправною відмову щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Словянську Донецької області про визнання протиправною відмову ТУ ДСА України в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 суддівської винагороди у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із розрахунку посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 21 грудня 2016 № 1801-У1І1 «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року в розмірі 3 200 грн., зобов'язання ТУ ДСА України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 суддівську винагороду за січень-червень 2017 року у розмірі, встановленому ч. ч. 2. 3. 5 ст. 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», тобто посадовий оклад - 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-УІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» в розмірі 3 200 грн., з виплатою доплати за вислугу років 15% посадового окладу, зобовязання ТУ ДСА України в Донецькій області нараховувати та виплачувати ОСОБА_2 у 2017 році суддівську винагороду у розмірі, встановленому ч. ч. 2, 3. 5 ст. 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів», тобто посадовий оклад у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» в розмірі 3 200 грн., з виплатою доплати за вислугу років 15 % посадового окладу, зобов'язання ТУ ДСА України в Донецькій області в місячний строк з дня набрання рішення суду подати звіт про виконання рішення, а рішення в частині стягнення суддівської винагороди за місяць допустити до негайного виконання (а.с. 3-8).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у задоволені позову відмовлено (а.с. 47-52).

Позивач, вважаючи вищезазначене судове рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у повному обсязі задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суддівська винагорода у січні 2017 року, як судді місцевого суду має бути нарахована та виплачена із урахуванням посадового окладу, виходячи з розміру 10 мінімальних заробітних плат, тобто в розмірі 32 000 грн. і саме з цієї суми повинна здійснюватись доплата за вислугу років в розмірі 15% від посадового окладу за період з 01 січня 2017 року відповідно до ч. 5 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що законодавством України передбачений єдиний механізм встановлення мінімального розміру заробітної плати лише Законом України «Про державний бюджет», що, на думку апелянта, свідчить про те, що застосування інших нормативно-правових актів без внесення змін до Закону України «Про державний бюджет» на відповідний рік є протизаконним та протиправним. Апелянт вважає, що ТУ ДСА в Донецькій області неправильно проаналізувало сукупність норм чинного законодавства та допустило прямо протизаконність та дискримінацію суддів, оскільки зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який втратив чинність не внесені та не можуть бути внесені. Крім того, на переконання апелянта, невиплата суддівської винагороди в розмірі, гарантованому законом в розумінні Конвенції про права людини та практики ЄСПЛ складає втручання в право позивача на мирне володіння майном (а.с. 57-62).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, Указом Президента України № 570/2013 від 18 жовтня 2013 ОСОБА_3 відповідно до статті 127 та частини 1 статті 128 Конституції України призначено строком на пять років на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області (а. с. 43-46).

Відповідно до Наказу голови Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області № 14-К/1.2.24 від 22 жовтня 2013 року позивача зараховано до штату Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з виплатою щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15% посадового окладу згідно зі ст. 129 п. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як такий, що має стаж робот и на посаді судді до 5 років. З 22 жовтня 2013 року позивач приступила до виконання обовязків судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області. Зазначене підтверджується довідкою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області № 11 від 30.06.2017 року (а.с. 12).

Відповідно до штатного розпису Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області на 2017 рік посадовий оклад судді суду складає 16000,00 грн. (а.с. 26).

19 травня 2017 року позивач звернулась до відповідача-1 із заявою щодо виплати суддівської винагороди з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати в сумі 3200.

Відповідач-1, листом від 21.06.2017 № 05-702/17 повідомив позивача, що відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453, а саме: посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774 установлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

За таких обставин, відповідач-1 вказав, що з 01.01.2017 року розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16000 грн., тому, підстав для здійснення нарахування та виплати суддівської винагороди з січня 2017 року, виходячи з посадового окладу судді у розмірі 32000 грн. не вбачається (а.с. 11).

Позивач із такими діями відповідача-1 не погодилась, оскільки, на її думку, суддівська винагорода у січні 2017 року, як судді місцевого суду має бути нарахована та виплачена із урахуванням посадового окладу, виходячи з розміру 10 мінімальних заробітних плат, тобто в розмірі 32 000 грн. і саме з цієї суми повинна здійснюватись доплата за вислугу років в розмірі 15% від посадового окладу (32 000 грн.) відповідно до ч. 5 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та звернулась до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості бюджетної системи України.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.

Так, у пункті 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття щомісячне довічне грошове утримання, що міститься у підпункті «е» підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України вказав, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини п'ята, шоста статті 47 Закону № 2453-VІ).

В пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобовязана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402 (далі - Закон № 1402).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402 (в редакції, яка діє з 01.01.2017 року) встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно п.24 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2017 року для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, абзацом 1 пункту 22 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Натомість пунктом 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів(Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), (далі - Закон № 2453).

Так, згідно з частиною третьою статті 133 Закону № 2453 посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

В розрізі здійсненого аналізу норм чинного законодавства, чітко вбачається, що посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, визначається відповідно до розміру, встановленого частиною третьою статті 133 Закону № 2453.

Як вже зазначалось вище, ОСОБА_3 на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у 2013 році і не проходила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді), що у своїй сукупності є підставою обрахунку його посадового окладу з огляду на розмір, визначений частиною третьою статті 133 Закону № 2453.

Отже, положення абзацу другого пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону про внесення змін слід тлумачити так, що ним встановлено розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір розрахункової величини. Це положення не змінює частину третю статті 133 Закону про судоустрій 2010 у частині визначення саме мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода. У звязку із цим відсутні ознаки невідповідності цього положення частині другій статті 130 Конституції України. При цьому необхідно окремо зупинитись на змісті словосполучення мінімальна заробітна плата, використаного в абзаці першому пункті 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону про внесення змін. Якщо тлумачити це словосполучення буквально, то приписи згаданого пункту не матимуть смислу: абзац перший у такому випадку передбачатиме зупинення застосування мінімальної заробітної плати, в той час як абзац другий передбачатиме продовження застосування мінімальної заробітної плати.

В такій ситуації слід керуватися таким правилом тлумачення правових норм: закон не може тлумачитися у такому смислі, при якому він виявляється безцільним, зайвим, чи веде до безглуздих наслідків. Аналогічна позиція висловлена у Правовому висновку з окремих правових питань, що виникли під час розгляду судами справ щодо виплати після 1 січня 2017 року суддівської винагороди суддям, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання.

Поряд з іншим, ДСА України листом від 09.02.2017 р. № 11-1025/17 розяснено територіальним управлінням та місцевим загальним судам порядок виплати посадових окладів суддям.

Відтак, у штатному розписі чисельність суддів слід розподіляти на дві категорії, зокрема:

- судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання з посадовим окладом 16000 грн. для місцевих судів та 17600 грн. для апеляційних судів;

- судді, які станом на 01.01.2017 р. пройшли кваліфікаційне оцінювання та здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів 24000 грн., для апеляційних судів 40000 грн.) збільшеного на відповідний регіональний коефіцієнт (а.с. 23).

Згідно ч. 1, 2 ст. 145 Закону № 1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 146 Закону № 1402 суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Статтею 8 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII Про Державний бюджет України на 2017 рік встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200, 00 гривень.

Згідно із статтею 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII Про Державний бюджет України на 2017 рік з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600, 00 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774 (далі - Закон № 1774) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Аналізуючи зазначені положення слід зазначити, що розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у 2017 році у порівнянні із груднем 2016 року не змінився; втручання у розмір суддівської винагороди як гарантію незалежності суддів не відбулося.

Оскільки розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення суддівської винагороди визначається не статтею 133 Закону № 2453, а законом про Державний бюджет на відповідний рік, тому положення пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону про внесення змін слід вважати запровадженням змін (спеціального регулювання стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат) по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом про бюджет 2017. Відсутність змін до бланкетної норми частини третьої статті 133 Закону № 2453 не є перешкодою для застосування пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону про внесення змін.

Згідно зі статтею 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Адміністративний суд повноважний відмовитися від застосування закону, який є аналогічним до того, що був визнаний неконституційним. Аналіз практики Конституційного Суду України засвідчує відсутність його рішень про неконституційність певного положення (яке може бути предметом регулювання виключно закону про державний бюджет) через його закріплення не у законі про Державний бюджет на певний рік, а іншому законі.

На сьогодні положення пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774 не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України, відповідно нормативні підстави для незастосування пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону про внесення змін відсутні.

Згідно ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства" від 27 травня 1996 року, суд визначив, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право в світлі оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи.

З урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774 стосовного того, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, та до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600, 00 гривень, не можна стверджувати, що державний органтериторіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, вчиняє неправомірну бездіяльність у виплаті належних сум позивачу без внесення законодавчих змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області при виплаті ОСОБА_2 суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 16 000,00 грн., діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та законами України.

Посилання апелянта на те, що невиплата суддівської винагороди в розмірі, гарантованому законом в розумінні Конвенції про права людини та практики ЄСПЛ складає втручання в право позивача на мирне володіння майном колегія суддів не приймає до уваги, оскільки грошове утримання позивача розраховується відповідно до вимог Закону № 1774, тобто неправомірного втручання у володіння майном не відбулося, грошове забезпечення судді в абсолютному значенні не зменшилося; принцип пропорційності між суспільним та приватним інтересом в рамках Конвенції про права людини не порушений, та з практикою ЄСПЛ не суперечать.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ТУ ДСА України в Донецькій області в місячний строк з дня набрання рішення суду подати звіт про виконання рішення, а рішення в частині стягнення суддівської винагороди за місяць допустити до негайного виконання, колегія суддів зазначає, що оскільки рішення прийнято не на користь позивача, вимоги апелянта в цій частині задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі № 805/2459/17-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_4