Справа № 821/1179/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1179/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Бездрабка О.І., суддів - Кисильової О.Й., Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Заготзерно-Високопілля" до Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 11.04.2017 р. ВТ № 0020113,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заготзерно-Високопілля" (далі - позивач) звернулося з адміністративним позовом до Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач-1), Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-2), в якому просить скасувати постанову Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу ВТ № 0020113 від 11.04.2017 р.

Свої вимоги мотивує тим, що застосування до нього постановою № 0020113 від 11.04.2017 р. адміністративно-господарського штрафу згідно зі ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є протиправним, оскільки в розумінні ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" він не є перевізником.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У наданих до суду запереченнях представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, так як оскаржувана позивачем постанова є правомірною та прийнята на підставі підтверджених фактів. Зокрема, вказує на те, що в ході перевірки 28.02.2017 р. державним інспекторам було надано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого страхувальником є ТОВ "Заготзерно-Високопілля", а тому позивач повинен відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт як власник транспортного засобу. Окрім цього, ТОВ "Заготзерно-Високопілля" сплачено адміністративно-господарський штраф, що фактично є визнанням позивачем допущеного ним порушення Закону України "Про автомобільний транспорт".

Також від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із зайнятістю представника в розгляді іншої справи в Херсонському міському суді, яке суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки жодних доказів на підтвердження цих доводів представником відповідачів не надано.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 статті 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28.02.2017 р. працівниками управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки МАN д/н НОМЕР_1 з напівпричепом марки BENALU д/н НОМЕР_2, під час якого встановлено факт перевищення вагових параметрів водієм цього транспортного засобу ОСОБА_1 Посадовими особами відповідача складено: акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом серії ВА 0111349 від 28.02.2017 р., акт про перевищення транспортними засобами нормативно-вагових параметрів № 0110105 від 28.02.2017 р., розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідно до акту № 0110105 від 28.02.2017 р., довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 28.02.2017 р.

Даним актом зафіксоване порушення транспортного законодавства України в частині "надання послуг з перевезення великовагового вантажу без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень". Вимога щодо оформлення дозволу передбачена ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Перевіркою встановлено відсутність у водія автомобіля такого дозволу.

Вказані матеріали управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області направлено Чорноморському міжрегіональному управлінню Укртрансбезпеки для подальшого розгляду справи про порушення, за результати якого в.о. заступника начальника управління Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_2 прийнято постанову ВТ № 0020113 від 11.04.2017 р. про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та відповідність оскаржуваної позивачем постанови чинному законодавству, суд керується наступним.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 р. законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

За змістом ст.29 Закону України "Про дорожній рух" № 3353-XII від 30.06.1993 р. до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами ч.3 ст.6 Закону "Про автомобільний транспорт" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (п.п.2, 17 п.5 Положення).

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п.8 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Відповідно до п.2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Згідно п.3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Таке ж положення міститься і у п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 р. № 1007/1207.

Тобто, безпосереднє здійснення габаритно-вагового контролю покладено на Укртрансбезпеку та її територіальні органи спільно із відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.48 Закону "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів, в т.ч. за відсутність документів передбачених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Так, під час здійснення габаритно-вагового контролю посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області встановлено порушення автомобільним перевізником вимог ст.48 Закону "Про автомобільний транспорт", що стало підставою для винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ВТ № 0020113 від 11.04.2017 р.

Позивач вказує на те, що він не є власником ні транспортного засобу МАN д/н НОМЕР_1, ні напівпричепу BENALU д/н НОМЕР_2, а також не здійснював перевезення вантажу 28.02.2017 р. - в день проведення рейдової перевірки. Тому вирішальним при розгляді даної справи є встановлення факту чи є ТОВ "Заготзерно-Високопілля" перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст.33 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Таким чином, системний аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники.

У зв'язку з цим слід зазначити, що відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Крім того, ст.50 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

З наявних у справі доказів вбачається, що під час вчинення порушення 28.02.2017 р. водієм ОСОБА_1 на транспортному засобі МАN д/н НОМЕР_1 з напівпричепом BENALU д/н НОМЕР_2 здійснювалось транспортування вантажу - борошна відповідно до товарно-транспортної накладної № 106224 від 28.02.2017 р.

Вказана товарно-транспортна накладна є документом, який у розумінні ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України, ст.50 Закону України "Про автомобільний транспорт" підтверджує факт укладення договору перевезення вантажу між перевізником та відправником (вантажовідправником).

При цьому згідно змісту товарно-транспортної накладної № 106224 від 28.02.2017 р. перевізником вантажу є не позивач, а ФОП ОСОБА_3, замовником виступає ТОВ "Зеленодольський хлібокомбінат", вантажовідправник - ТОВ "Зеленодольський хлібокомбінат" через ТОВ "Заготзерно-Високопілля", вантажоодержувач - ТОВ "Вересень Плюс" (а.с.9).

Згідно листа директора ТОВ "Зеленодольський хлібокомбінат" від 18.08.2017 р. № 48 станом на 28.02.2017 р. транспортні засоби марки МАN д/н НОМЕР_1 з напівпричепом BENALU д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 виконували завдання керівництва ТОВ "Зеленодольський хлібокомбінат" з перевезення вантажу (борошна) за маршрутом: с.Високопілля (Херсонська область) до м.Кропивницький (Дніпропетровська область) відповідно до умов укладеного господарського договору (а.с.82).

Зміст даного листа співпадає з даними, відображеними у товарно-транспортній накладній № 106224 від 28.02.2017 р., на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу водієм ОСОБА_1

Відповідно до вказаної товарно-транспортної накладної ТОВ "Заготзерно-Високопілля" витупало вантажовідправником, оскільки пунктом навантаження борошна вказано ТОВ "Заготзерно-Високопілля", Херсонська область, смт.Високопілля, вул.Червоноармійська, 45.

З акту перевірки та наданих до суду заперечень слідує, що Укртрансбезпекою зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" на підставі того, що водієм надано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів серії АК № 2892541, згідно якого страхувальником за вищевказаними транспортними засобами виступало ТОВ "Заготзерно-Високопілля".

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно п.п.1.10, 2.1, 2.2 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу - це фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів АЕС 303917, САК 609439 транспортний засіб марки МАN д/н НОМЕР_1 зареєстровано за Фермерським господарством "Сатурн Агро", а напівпричіп BENALU д/н НОМЕР_2 - за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Маяк", тобто, власниками цих транспортних засобів є ФГ "Сатурн Агро" та СТОВ "Агрофірма "Маяк" (а.с.14, 15, 17, 18).

03.02.2017 р. ТОВ "Заготзерно-Високопілля" уклало з СТОВ "Агрофірма "Маяк" та ФГ "Сатурн Агро" договори № 03.02-17, № 03/02-17 оренди транспортних засобів - напівпричепу BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_3 (а.с.45-47, 51-53).

Пунктами 3.1 вказаних договорів визначено, що строк оренди складає 7 календарних днів з моменту прийняття транспортних засобів, що орендуються, за актом приймання-передачі.

03.02.2017 р. складено акти № 1 приймання передачі транспортних засобів, відповідно до яких СТОВ "Агрофірма "Маяк" та ФГ "Сатурн Агро" передали позивачу в оренду транспортні засоби - напівпричіп BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_3 (а.с.49, 55).

Після закінчення строку оренди, визначених п.3.1 договорів від 03.02.2017 р. №№ 03.02-17, 03/02-17, 10.02.2017 р. позивач повернув напівпричіп BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_3 власникам - СТОВ "Агрофірма Маяк" та ФГ "Сатурн Агро", про що свідчать акти № 2 приймання-передачі транспортних засобів від 10.02.2017 р., акти наданих послуг за договорами оренди від 03.02.2017 р. № 03.02-17, № 03/02-17, квитанції до прибуткових касових ордерів від 03.02.2017 р. №№ 16, 43 про сплату орендної плати у розмірі 1400 грн. (а.с.48, 50, 54, 56, 74, 81).

Таким чином транспортні засоби - напівпричіп BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_3, перебували у користуванні ТОВ "Заготзерно-Високопілля" з 03 лютого 2017 року по 10 лютого 2017 року.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 р. № 1961-IV.

Пунктом 21.1 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно п.21.3 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а згідно п.1.6 ст.1 цього Закону - власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Оскільки ТОВ "Заготзерно-Високопілля" відповідно до договорів оренди отримало у користування транспортні засоби, то з метою їх експлуатації (використання в господарській діяльності) згідно з вимогами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов'язано було укладати договір страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому ст.17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що внутрішні договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

Тому позивачем 03.02.2017 р. і було укладено з ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - напівпричепу BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_3 № АК/2892542, № АК/2892541 строком дії з 04.02.2017 р. по 03.02.2018 р.

Однак наявність полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не свідчить про те, що станом на 28.02.2017 р. (день проведення рейдової перевірки) транспортні засоби - напівпричіп BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_3 перебували у користуванні ТОВ "Заготзерно-Високопілля" і позивач здійснював перевезення вантажу, оскільки після закінчення строку дії договорів оренди ці транспортні засоби 10.02.2017 р. були повернуті їх власникам - СТОВ "Агрофірма "Маяк" та ФГ "Сатурн Агро", що підтверджується актами № 2 приймання передачі транспортних засобів.

При цьому суд зазначає, що повернення транспортних засобів після закінчення строку дії договорів оренди транспортних засобів їх власникам, відповідно до ст.18 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не є підставою для дострокового припинення договору страхування.

Приписами п.201.1 ст.201 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Таким чином наявність діючого полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів беззаперечно не свідчить про те, що ТОВ "Заготзерно-Високопілля" є власником транспортних засобів.

Навпаки, надані позивачем докази підтверджують той факт, що на час проведення рейдової перевірки 28.02.2017 р. ТОВ "Заготзерно-Високопілля" не мало у користуванні напівпричіп BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_3. Дані транспортні засоби згідно договорів оренди від 13.02.2017 р. № 6, № 7, актів № 1 приймання-передачі транспортних засобів були передані ФГ "Сатурн Агро" та СТОВ "Агрофірма "Маяк" в оренду ТОВ "Зеленодольський хлібокомбінат", у зв'язку з чим ТОВ "Зеленодольський хлібокомбінат" 13.02.2017 р. укладено з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - напівпричепу BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_3, про що свідчать відповідні поліси № АК/2774027, № АК/2774026 (а.с.83-92).

Тобто, станом на 28.02.2017 р. (з 13.02.2017 р.) напівпричіп BENALU д/н НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_3 знаходилися у користуванні ТОВ "Зеленодольський хлібокомбінат", що підтверджується не лише договорами оренди, актами приймання-передачі транспортних засобів, полісами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а й листом директора ТОВ "Зеленодолський хлібокомбінат" від 18.08.2017 р. № 48 (а.с.82).

З наведеного слідує, що ТОВ "Заготзерно-Високопілля" у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", так як не був на час проведення перевірки ні власником транспортних засобів, ні перевізником вантажу, у той час як за ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника, а тому за встановлених обставин притягнення ТОВ "Заготзерно-Високопілля" до відповідальності за порушення вимог цього закону є протиправним.

Сплата, а саме списання з рахунків позивача суми адміністративно-господарського штрафу у примусовому порядку виконавчою службою, не є обставиною, яка свідчить про правомірність притягнення ТОВ "Заготзерно-Високопілля" до відповідальності та не виключає право позивача у судовому порядку доводити протиправність застосування до нього адміністративно-господарського штрафу.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідачі не надали належних та допустимих доказів правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги ТОВ "Заготзерно-Високопілля" підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому сплачений ТОВ "Заготзерно-Високопілля" судовий збір у сумі 1600 грн. підлягає стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 122, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу ВТ № 0020113 від 11.04.2017 р.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Заготзерно-Високопілля" () судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий Бездрабко О.І.

Судді Кисильова О.Й.

ОСОБА_4

кат. 3.7