Справа № 804/1781/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 рокусправа № 804/1781/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі №804/1781/17 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 червня 2017 року звернувся до суду з клопотанням про забезпечення адміністративного позову, в якому просить зупинити дію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області №49/ДПР-17 від 24.05.2017 року про застосування відносно позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 6 (шість) місяців.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначає про те, що оскарження рішення №49/ДПР-17 від 24.05.2017 року не зупиняє дію цього рішення. Дія такого рішення порушує права третіх осіб на належну правову допомогу з боку позивача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року заяву задоволено повністю.

Ухвала мотивована тим, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та інших осіб захист прав та інтересів яких здійснює позивач, в тому числі учасників АТО та їх сімей, до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що задоволення такого клопотання фактично свідчить про ухвалення судом рішення по суті без розгляду справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №420 від 24.03.2006 року.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області №49/ДПР-17 від 24.05.2017 року застосовано відносно позивача дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 6 (шість) місяців (т.1 а.с.139-140).

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дії.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Тобто, частина 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову необхідна наявність однієї з умов:

- наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

- наявність підстав вважати, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

- наявність очевидних ознак протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.

Під час вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Під час розгляду адміністративних справ, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Оскільки забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що саме рішення №49/ДПР-17 від 24.05.2017 року, дію якого зупинено в рамках вжиття заходів забезпечення позову, є предметом спору у цій справі.

Отже, суд першої інстанції, задовольнивши клопотання про зупинення дії рішення №49/ДПР-17 від 24.05.2017 року, фактично вирішив спір по суті до винесення рішення у справі, що є неприпустимим з огляду на положення ст.ст.117, 118 КАС України.

Слід зазначити й те, що наявність у позивача в провадженні справ, супровід яких він здійснює не може бути підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення №49/ДПР-17 від 24.05.2017 року, оскільки особи, яким позивач надає правову допомогу не позбавлені права звернутися до іншого фахівця в галузі права.

Крім того, слід зазначити й те, що зупинення дії свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю не позбавляє позивача протягом цього часу займатися іншою діяльністю для отримання доходу.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись: пунктом 6 частини 1 статті 199, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі №804/1781/17 - скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 29 вересня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Т.І. Ясенова