Справа № 263/3996/17
Суддя: Дзюба М. В.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/3996/17
Провадження № 2-а/266/164/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м.Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Дзюба М.В.,

при секретарі Петрухіной Т.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в місті Маріуполі про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції 4-ї роти батальйону УПП в місті Маріуполі лейтенанта поліції Рарог В.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього на місці зупинки транспортного засобу 21 березня 2017 року, а також скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення АР № 851216 від 21.03. 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП скасувати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 березня 2017 року відносно нього було винесено постанову АР № 851216 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Відповідно до змісту постанови, він, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги зупинки та не мав документу на право керування транспортним засобом. Вважав дії інспектора незаконними, оскільки по-перше, за вимогою інспектора поліції він надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії Європейського зразку, яке відповідає вимогам та стандартам Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року. По-друге, на його думку інспектор незаконно розглянув справу та виніс постанову на місці, оскільки мав її розгляну4ти та винести постанову за місцем знаходження адміністративного органу. Крім того, він не взяв до уваги його пояснення щодо обставин справи, не склав протокол про адміністративне правопорушення, не вислухав його клопотання.

В суді позивач підтримав позов, просив його задовольнити в повному обсязі та скасувати винесену відносно нього постанову від 21.03.2017 року про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП. В обґрунтування посилався на те, що керуючи транспортним засобом та рухаючись в місті Маріуполі по пр. Будівельників в районі крамниці "1000 дрібниць" в напрямку вул. Бахчиванджи, він ЕК здійсняв зупинки, а взяв вправо та пропускав транспорт, який рухався у попутному з ним та зустрічному напрямку. При цьому, він мав намір заїхати на парковку на протилежній стороні дороги, увімкнув лівий поворот. Коли вже він пропустив весь транспорт, побачив позаду себе патрульний автомобіль із увімкненими проблисковими маяками та вирішив його також пропустити, щоб не скоїти з ним зіткнення. Однак автомобіль патрульної поліції зупинився та інспектор, який з нього вийшов, виніс відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Також зазначив, що під час складання постанови були порушені його права, а саме не враховані його пояснення в частині того, що він не вчиняв зупинки, а пропускав транспорт в обох напрямках, а вправо смістився щоб не утворювати перешкод в русі транспорту, який рухався в попутному з ним напрямку.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Кулик А.О. надав в судове засідання заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а розгляд справи провести без участі представника. В запереченнях посилався на те, що 19.03.2017 року співробітниками патрульної поліції м. Маріуполя під час виконання своїх службових обов'язків було виявлено транспортний засіб Mersedes-Benz s500, з державним номерним знаком НОМЕР_1, який здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 "Зупинка автобуса" для зупинки маршрутних транспортних засобів, що є порушенням вимог п.п.15.9 е) ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор Рарог В.В. прийняв рішення про зупинку транспортного засобу, до того ж водій ОСОБА_1 не заперечував факт правопорушення, що підтверджується записом з нагрудної камери поліцейського. В ході перевірки документів водій надав посвідчення водія іншої держави та документ, що підтверджує законність його перебування на території України. В той же самий час зазначив, що ОСОБА_1 при отриманні посвідки на тимчасове проживання наділений правами та обов'язками громадянина України, тому в даному випадку він зобов'язаний отримати посвідчення водія державного зразку, у зв'язку із чим у інспектора виникло достатньо підстав вважати, що водій ОСОБА_1 не має права керування транспортним засобом, чим порушено п. 2.1 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вважає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Крім того зазначив, що на відеокамері інспектора позивач ОСОБА_1 погоджувався із вчиненим ним правопорушенням, та не заперечував своєї провини. До того ж вважає, що посилання правопорушника щодо не надання йому змоги скористатися правовою допомогою не неспроможними, оскільки права якими наділений позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи. Щодо не зазначення в постанові технічного засобу, яким було здійснено фото та відеозапис, то показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки не є обов'язковим доказом у справі про адміністративне правопорушення, що випливає зі змісту ст. 251 КУпАП, а тому в постанові по справі про адміністративне правопорушення зазначається технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис лише за наявності здійснення такого запису (у випадку винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване а автоматичному режимі), а тому не зазначення відомостей про технічний засіб не може розглядатися як підстава для скасування постанови.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, переглянувши відеозапис правопорушення, наданий УПП в місті Маріуполі, дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 1 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постановою АР № 851216 від 21.03.2017 року на ОСОБА_1 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за те, що він 21.03.2017 року, о 19 годині 15 хвилин, по пр. Будівельників, буд. 121 в Центральному районі в м. Маріуполі, керуючи транспортним засобом порушив правила зупинки, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.41.1 "Зупинка автобуса" для зупинки маршрутних транспортних засобів, що є порушенням вимог п.п.15.9 е) ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також не мав права керування транспортним засобом, чим порушено п. 2.1 а) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно п.32 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (зі змінами та доповненнями), видані громадянам України за кордоном міжнародні посвідчення та посвідчення водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, підлягають обміну на національні посвідчення згідно з пунктом 25 цього Положення за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України.

Пунктом 25 цього «Положення …» встановлено, що обмін посвідчення водія проводиться без складення іспитів. Під час отримання нового посвідчення водія вилучається посвідчення водія, що підлягає обміну.

Як встановлено судом, позивач є громадянином Туркменістану та має право на тимчасове проживання в Україні - до 01.04.2018 року.

Відповідно до п.30 того ж «Положення…» особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

За таких обставин посилання відповідача на п.32 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 не є особою, яка постійно проживає в Україні, а надане ним інспекторові посвідчення водія НОМЕР_2 відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту. У зв?язку із цим, в діях позивача не має складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП.

Таким чином, постанова АР №851216 від 21 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню лише в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, із закриттям провадження в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно розділу 33 ПДР України знак 5.41.1 ПДР України "Пункт зупинки автобуса". позначає початок посадкового майданчика автобуса. За межами населених пунктів знак може бути встановлений на павільйоні з боку прибуття маршрутних транспортних засобів.

В судовому засіданні переглянутий відеозапис правопорушення, наданий представником відповідача, під час перегляду якого було встановлено, що транспортний засіб Mersedes-Benz s500, з державним номерним знаком НОМЕР_1 здійснив зупинку в заїзній «кишені» на зупинці громадського транспорту, в зоні дії знаку 5.41.1 "Зупинка автобуса". При цьому, на момент виявлення цього адміністративного правопорушення автомобіль припинив рух, однак стояв з увімкненим покажчиком лівого повороту.

Доводи позивача про те, що таким чином він пропускав транспорт, який рухався позаду нього в попутному напрямку та зустрічний транспорт, є неспроможними, оскільки виконуючи вимоги п.10.4 ПДР України, при здійсненні повороту ліворуч він мав своєчасно зайняти відповідне крайнє (ліве, а не праве) положення на проїзній частині та пропустити зустрічний транспорт, а не переміщатись вправо та не зупинятись в заїзній кишені, яка призначена для забезпечення безперебійної та безперешкодної роботи громадського та маршрутного транспорту.

Таким чином, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки своїми діями він порушив п.15.5 ПДР України.

Разом з цим, при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності інспектор застосував положення ст.36 КУпАП, та наклав стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Оскільки більш серйозним є правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, а суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу цього адміністративного правопорушення, накладене в порядку ст.36 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень не відповідає санкції ст.122 ч.1 КУпАП.

Оскільки на час розгляду справи сплив строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, встановлений ст.38 КУпАП, суд позбавлений можливості накласти стягнення на позивача за вчинення правопорушення в межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП.

У зв'язку з цим, провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід закрити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 161-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову АР №851216 від 21 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасувати в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП із закриттям провадження в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП, постанову АР №851216 від 21 березня 2017 року залишити без змін.

У зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КупАП, провадження по справі закрити.

На постанову може бути подано апеляцію до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з моменту отримання її копії.

Суддя Дзюба М. В.