Справа № 459/2058/17
Суддя: Рудаков Д. І.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/2058/17
Провадження № 2-а/459/221/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2017 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судового засідання Головка А.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Динько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати рішення від 02.08.2017 року відповідача про відмову у поновлені виплати пенсії за віком ОСОБА_4 незаконним; зобов'язати відповідача поновити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці с. Немьяч, Бродівського району Львівської області, з 2 листопада 2009 року (з дня публікації Рішення Конституційного Суду України ). На обґрунтування позовних вимог послався на те, що згідно довідки за № 3903/1-4 від 14.10.2005 року Управління праці та соціального захисту населення позивачу, починаючи з 02.03.1992 року було призначено пенсію за віком, яку вона отримувала кожного місяця, про що також стверджує і відповідач у своєму рішенні від 02.08.2017 р. про відмову у поновлені виплати пенсії за віком. До виїзду на постійне місце проживання в Німеччину вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон, Управлінням пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області припинило виплату пенсії та знято її в 1995 -1996 р. з пенсійного обліку. Відповідно ст. 19 Закону України «Про громадянство України», підставою для втрати громадянства України є добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття. Датою припинення громадянства України у випадках передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України. Отже, вона є громадянином України, оскільки указ про припинення її громадянства України Президентом не видавався. 09 жовтня 2013 р. відповідач надіслав лист за № 128/ м-2, який вона отримала 17.10.2013 р. і яким їй було відмовлено у поновленні та перерахунку пенсії у звязку із зміною місця проживання, а саме виїзд на постійне місце проживання в Німеччину. В липні 2017 року вона черговий раз звернулась до відповідача, але їй знову було відмовлено у поновлені виплати пенсії за віком у зв'язку із тим що вона змінила місце проживання виїхавши за кордон. Дану відмову вважає незаконною так як Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року N° 25-рп/2009 положення частини 2 статті 49 та статті 51 Закону №1058-IV, які надавали право територіальним органам Пенсійного фонду припиняти виплату пенсії на весь час проживання пенсіонера за кордоном, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). При цьому, в Рішенні Конституційним Судом зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. Положення статтей Закону №1058- IV, на які посилається відповідач як на підставу відмови у поновленні виплати пенсії, також не є перешкодою для реалізації нею права на одержання призначеної пенсії.

Представник відповідача подав заперечення на позов, у якому вказав про безпідставність позовних вимог.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені у заяві, просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

ОСОБА_4 була призначена пенсія за віком з 02.03.1992 року відділом соціального забезпечення Сокальської районної ради народних депутатів Львівської області, виплата якої припинена у зв'язку з виїздом в Німеччину.

Нарахування пенсії ОСОБА_4 управлінням Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області не проводилось.

25.07.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою встановленого зразка про поновлення виплати пенсії ОСОБА_4

Відповідач відмовив ОСОБА_4 у поновленні виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», посилаючись на те, що ОСОБА_4 громадянином Федеративної Республіки Німеччина і проживає на території цієї держави, тому норми статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на неї не поширюються.

Згідно посвідчення особи з перекладом, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянство: німецьке.

Відповідно до довідки з місця проживання, перебування та знаходження особи в живих від 15.12.2016 року з перекладом, ОСОБА_4 проживає на території комуни з 25.10.2002 року до сьогодні за адресою: АДРЕСА_2.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для виплати пенсій відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсій позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (ч. 2 ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення"). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн" від Об.04.1993 N 258).

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року невиплата пенсій громадянам України, які виїхали з України, визнано неконституційним, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ, у зв'язку з чим застосуванню не підлягають.

Відповідно до п.3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. вказаними нормами Закону (ст. 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційним Судом зазначено, - що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

З огляду з наведеного, відповідач неправомірно відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.п. 37, 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року підставою для поновлення пенсійних виплат є особисте звернення особи, якої припинена виплата пенсії, подача заяви у встановленій формі, надання документів, що впливають на розмір пенсії. Отже, право позивача на поновлення, нарахування та виплати пенсії за віком виникло з моменту відмови відповідача, тобто з 02.08.2017 року, отже вимоги про відновлення виплати пенсії починаючи з 02.11.2009 року задоволеню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 70, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Сокальського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області від 02.08.2017 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_4.

Зобов'язати Сокальське об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області поновити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 02.08.2017 року.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами до Львівського апеляційного адміністративного суду. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Червоноградський міський суд Львівської області. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя: Д. І. Рудаков