Справа № 642/2394/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 р. Справа № 642/2394/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 12.07.2017р. по справі № 642/2394/17

за позовом ОСОБА_1

до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Харкові (далі по тексту - Київське об'єднане УПФУ м. Харкова, відповідач), в якому просила суд:

1) визнати протиправним рішення відповідача №19 від 10.03.2017р. щодо відмови позивачці у перерахунку пенсії державного службовця з 01.12.2015р. на підставі постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013, з 01.05.2016р. на підставі постанови КМУ від 06.04.2016р., з 01.01.2017р. на підставі постанови КМУ №15 від 18.01.2017р.;

2) зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачці пенсію державного службовця з 01.12.2015р. на підставі постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013, з 01.05.2016р. на підставі постанови КМУ від 06.04.2016р., з 01.01.2017р. на підставі постанови КМУ №15 від 18.01.2017р. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її початкового призначення у розмірі 90% без урахування індексації пенсії та без обмеження граничного рівня пенсії.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 року по справі № 642/2394/17, прийнятою в порядку скороченого провадження, аміністративний позов ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова про визнання рішення протиправним задоволено.

Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова №19 від 10.03.2017р. щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії державного службовця з 01.12.2015р. на підставі постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», з 01.05.2016р. на підставі постанови КМУ від 06.04.2016р. «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», з 01.01.2017р. на підставі постанови КМУ №15 від 18.01.2017р. «Питання оплати праці працівників державних органів».

Зобов'язано Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця з 01.12.2015р. на підставі постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», з 01.05.2016р. на підставі постанови КМУ від 06.04.2016р. «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», з 01.01.2017р. на підставі постанови КМУ №15 від 18.01.2017р. «Питання оплати праці працівників державних органів» із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її початкового призначення у розмірі 90% без урахування індексації пенсії та без обмеження граничного рівня пенсії.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 року по справі № 642/2394/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ (далі по тексту - Закон № 213) встановлено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі і спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу". У зв'язку з тим, що відповідний закон прийнято не було, з 01.06.2015р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначено відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідно до ст. 37-1 цього Закону умови та порядок перерахунку пенсій державним службовцям визначались Кабінетом Міністрів України, однак, пункт 4 постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року, яким було передбачено порядок перерахунку пенсій державним службовцям, виключено на підставі постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 року. Таким чином, на даний час відсутні підстави для перерахунку пенсій, призначених на підставі Закону України «Про державну службу».

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київському об'єднаному УПФУ в м. Харкові та з 06 грудня 2001 року отримує пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" (а.с.12-14).

ОСОБА_1 31.08.2005р. була звільнена з посади начальника відділу бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Харківської обласної державної адміністрації.

Відповідно до відповіді Харківської обласної державної адміністрації від 27.02.2017р. №01-33/28/ на звернення позивачки, посадовий оклад начальника управління фінансового забезпечення головного бухгалтера Департаменту складає станом на 01.12.2015р. 2194 грн., на 01.05.2016р. - 4997 грн., на 01.01.2017р. - 5300 грн., у грудні 2015р. премія складала 50% від посадового окладу 1097 грн., у травні 2016р. премія у Департаменті не виплачувалась, у січні 2017р. премія становила 140% від посадового окладу 7420 грн. (а.с.8).

Позивач зверталась до Управління Пенсійного фонду України у Холодногірському районі м. Харкова (правонаступником якого є відповідач по справі - Київське об'єднане УПФУ м. Харкова) із заявою про перерахунок пенсії відповідно до посадових окладів та складових заробітної плати, зазначених у відповіді №01-33/28. Проте, УПФУ у Холодногірському районі м. Харкова відмовило їй у такому перерахунку пенсії, відмова зафіксована у протоколі №19 від 10.03.2017р. (а.с.9-10).

Не погодившись з рішенням УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова щодо відмови у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про оскарження вказаного рішення та зобов'язання Київського об'єднаного УПФУ м. Харкова перерахувати та виплатити позивачці пенсію державного службовця з 01.12.2015р. на підставі постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», з 01.05.2016р. на підставі постанови КМУ від 06.04.2016р. «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», з 01.01.2017р. на підставі постанови КМУ №15 від 18.01.2017р. «Питання оплати праці працівників державних органів» із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її початкового призначення у розмірі 90% без урахування індексації пенсії та без обмеження граничного рівня пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання перерахунку пенсії державного службовця підлягають застосуванню положення ст.37-1 Закону України «Про державну службу», які були чинними на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців з 1 грудня 2015 року. У свою чергу, рішення відповідача по справі прийнято у спосіб, який не відповідає статті 22 Конституції України, оскільки звужує права позивачки, та статті 37-1 Закону України «Про державну службу», якою передбачено проведення перерахунку пенсій державних службовців.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Пенсія державному службовцю виплачується у повному розмірі незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного

розміру пенсії.

Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII (у редакції, чинній на час отримання позивачкою пенсії до 01.01.2015 року) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 06.12.2001 року в розмірі 90% від заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 р. пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р.

З 01.05.2016 р. набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р. положення Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 р. втратили чинність, у тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., яка набрала чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 р. Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р., з 01.05.2016 р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як зазначалось вище, позивач звернулась до УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії 01.03.2017 року. Рішенням відповідача, оформленим протоколом № 19 від 10.03.2017 року, ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії.

Таким чином, виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 р., відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії".

Пунктом 4 вищезазначеної постанови (в редакції, що діяла на час призначення позивачеві пенсії) було встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" до Постанови № 865 внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015 р., а саме виключено пункт 4.

Таким чином, з 01.12.2015 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 р. не містила норми щодо проведення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати.

В подальшому з 23.09.2016 року постанова Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року N 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на час звернення позивачки до УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова (01.03.2017 р.) були відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачки у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача з 01.12.2015 р. у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013.

Стосовно висновків суду першої інстанції про звуження прав позивачки у спірних відносинах, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди Валентини Ніканорівни проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

У цьому ж рішенні Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У іншому рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України (п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року).

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

Колегія суддів відмічає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що застосування до спірних відносин положень ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ в даному випадку не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для визнання протиправним оскаржуваного рішення УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова, відмовивши ОСОБА_1 у перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців згідно з постановами КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, № 06.04.2016 року № 292, від 18.01.2017 року № 15, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому підстави для визнання протиправними таких дій та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії відсутні.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов'язання Київського об'єднаного УПФУ м. Харкова здійснити позивачеві перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 року по справі № 642/2394/17 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 12.07.2017р. по справі № 642/2394/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.