Справа № 814/902/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

21 вересня 2017 року Справа № 814/902/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_1
до відповідачів1: ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54028 2: Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2016 р. № , вимоги від 27.01.2017 р. № Ф-000024/303, рішення від 27.01.2017 р. № 000023/303,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (правонаступником якої є ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, далі - ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.12.2016 р. № .

Ухвалою від 12.06.2017 р. справу № 814/902/17 об'єднано в одне провадження зі справою № 814/918/17, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС) від 27.01.2017 р. № Ф-000024/303 та рішення про застосування штрафних санкцій від 27.01.2017 р. № 000023/303.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що висновки ДПІ про заниження валового доходу за 2014 р. та завищення суми витрат, пов'язаних з придбанням товарів, робіт, послуг за 2015 р., ґрунтуються лише на даних Книги обліку доходів та витрат (далі - КОРО), однак не взято до уваги надані до перевірки первинні бухгалтерські документи.

ДПІ надала письмові заперечення (т. 1 а. с. 63), в яких посилається на відсутність документального підтвердження витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що стало підставою для донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

За клопотанням представника позивача справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню, виходячи з наступного:

У вересні-жовтні 2016 р. ДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка позивача за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., результати якої оформлені актом від 28.10.2016 р. № 655/14-02-13-04- (т. 2 а. с. 15-32).

Перевіркою встановлені наступні порушення, що стали підставою для винесення оскаржуваних рішень:

- п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014-2015 р.р. у сумі 180185,02 грн.;

- п. 2 ст.6, п.п. 2 п. 1 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого встановлено заниження єдиного внеску за 2014-2015 р.р. на суму 165353,83 грн.

Висновки акту перевірки стали підставою для винесення ДПІ податкового повідомлення-рішення від 16.12.2016 р. № (т. 1 а. с. 12-13), яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 142851,87 грн. (114281,50 грн. за основним платежем і 28570,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), а також прийняття ГУ ДФС вимоги про сплату боргу від 27.01.2017 р. № Ф-000024/303 з єдиного внеску на суму 115888,25 грн. і рішення про застосування штрафних санкцій від 27.01.2017 р. № 000023/303 на суму 11588,83 грн. (т. 2 а. с. 13-14).

У розрахунку податку на доходи фізичних осіб (а. с. 20-25) ДПІ зазначає, що перевіркою встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на суму 114281,50 грн., у тому числі: за 2014 р. - 13547,97 грн. і за 2015 р. - 100733,53 грн. Розбіжності в сумі чистого доходу виникли за рахунок невірного визначення сум витрат. Так, встановлено заниження оподатковуваного (чистого) доходу на суму 626602,54 грн., у тому числі 90319,85 грн. за 2014 р. і 536282,69 грн. за 2015 р. Різниця виникла внаслідок невідповідності задекларованого позивачем доходу в деклараціях про майновий стан і доходи даним КОРО. Заниження оподатковуваного доходу, в свою чергу, призвело до неправильного нарахування єдиного внеску.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 177.1 ст. 177 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177).

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ст. 177).

Як вбачається з конструкції ст. 177 ПК України, п. 177.3 є спеціальною нормою саме для фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих платниками ПДВ.

Протягом 2014 р. позивач була зареєстрована платником ПДВ, відтак до неї має бути застосований п. 177.3 ст. 177 ПК України, тобто з оподатковуваного доходу має бути виключена сума ПДВ.

Однак позивач помилково в КОРО за 2014 р. вказувала суму ПДВ, водночас, у декларації за 2014 р. сума оподатковуваного доходу вказана за вирахуванням ПДВ, що й стало підставою для виявлення розбіжності.

Завищення суми витрат, пов'язаних з придбанням товарів, робіт, послуг за 2015 р. встановлено також через невідповідність даних КОРО даним у декларації за 2015 р.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що допустила помилки при веденні КОРО, однак у деклараціях вказувала дані з первинних документів.

Судом досліджені в судовому засіданні щоденні контрольні стрічки по реєстраторам розрахункових операцій, а також залучені до матеріалів справи копії фіскальних чеків, банківських виписок, договорів з постачальниками, фіскальних звітів з книги РРО та прибуткових товарних накладних. Вказані докази підтверджують факт отримання та оплати товарів, а також їх подальший продаж та отримання готівкових коштів.

Недоліки в порядку ведення КОРО свідчать лише про порушення позивачем Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а не ПК України, оскільки КОРО не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні". Таким чином, фахівці ДПІ під час проведення перевірки позивача мали виходити з даних первинних бухгалтерських документів, а неправильність ведення КОРО є зовсім іншим правопорушенням, ніж зазначено в акті перевірки.

З огляду на викладене, суд вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 16.12.2016 р. № , а оскільки заниження оподатковуваного доходу, в свою чергу, призвело до неправильного нарахування єдиного внеску, то й вимогу про сплату боргу від 27.01.2017 р. № Ф-000024/303 та рішення про застосування штрафних санкцій від 27.01.2017 р. № 000023/303 належить скасувати як протиправні.

На підставі ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі не довели перед судом правомірність оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач надала квитанції про сплату судового збору в сумі 1428,52 грн. (за оскарження податкового повідомлення-рішення ДПІ) та в сумі 1274,78 грн. (за оскарження вимоги та рішення ГУ ДФС), що й підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів відповідно.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 16.12.2016 р. № .

3. Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 27.01.2017 р. № Ф-000024/303 та рішення про застосування штрафних санкцій Головного управління ДФС у Миколаївській області від 27.01.2017 р. № 000023/303.

4. Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір у сумі 1428,52 грн. за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області.

5. Присудити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір у сумі 1274,78 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська