Справа № 689/184/14-а
Суддя: Соловйов А. В.
Дата ухвалення: 2014-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/184/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року смт.Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Соловйова А.В.,

при секретарі Цмикайло Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до голови Антонівецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області ОСОБА_3 про зобовязання Антоновецької сільської ради внести заповіт від 11.01.1994 р. ОСОБА_1 до журналу реєстрації заповітів та внести заповіт від 11.01.1994 р. в єдиний державний реєстр,

Встановив:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до голови Антонівецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області ОСОБА_3 про зобовязання Антоновецької сільської ради внести заповіт від 11.01.1994 р. ОСОБА_1 до журналу реєстрації заповітів та внести заповіт від 11.01.1994 р. в єдиний державний реєстр.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 24.01.2014 р. було відмовлено у відкриті провадження. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.03.2014 р. вказану ухвалу було скасовано, а справу направлено до Ярмолинецького районного суду для продовження розгляду. Ухвалою Ярмолинецького районного суду від 29.04.2014 р. було відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали із мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердили, зокрема, що ОСОБА_4, який помер 04.06.2011 р. склав заповіт від 11.01.1994 р. на користь ОСОБА_1. Заповіт був посвідчений секретарем Антоновецької сільської ради на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат», однак, не був зареєстрований та внесений до єдиного державного реєстру. Зазначене перешкоджає позивачу оформити спадщину після смерті ОСОБА_4 не зважаючи на те, що заповіт не був змінений, відмінений чи скасований. На звернення позивача до відповідача щодо реєстрації заповіту, йому було відмовлено листом №521 від 18.12.2013 р..

Відповідач позов заперечив. Ствердив, зокрема, що запис про заповіт від 11.01.1994 р. відсутній в журналі реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Антоновецької сільської ради, алфавітній книзі та архівних даних. За №2 у вказаному журналі за 1994 р. значиться інша нотаріальна дія. Крім того, заповіт засвідчений не гербовою печаткою, а печаткою для конвертів. Зазначене унеможливлює внесення даних про заповіт до єдиного державного реєстру.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 та помер 04.06.2011 р., що підтверджується довідкою виконкому Антоновецької сільської ради №296 від 23.06.2011 р..

Позивач є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження І-БВ№267558 від 02.09.1973 р.

Позивач посилається на те, що він є спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом. Він єдиний з членів сімї ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини, спорів щодо спадкового майна між іншими членами сімї немає, що стверджено позивачем.

У відповідності до копії заповіту, складеного 11.01.1994 р., ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_1. На заповіті зазначено, що він складений в двох примірниках, один з яких зберігається в справах виконавчого комітету Антоновецької сільської ради, а другий видається заповідачу. Зазначено, що заповіт посвідчено ОСОБА_5 секретарем виконкому Антоновецької сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №2. Станом на 25.06.2011 р. заповіт не змінений і не скасований. Заповіт скріплений печаткою «для конвертів».

У відповідності до витягу зі спадкового реєстру від 23.06.2011 р. зазначений заповіт у реєстрі відсутній. Листом приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу від 21.05.2014 р., з цієї причини свідоцтво про право на спадщину за цим заповітом не може бути видане.

У звязку із цим позивач просить зобовязати відповідача провести відповідну реєстрацію.

Згідно із ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 №1/5, в редакції, чинній на час існування відповідних відносин, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій (п. 2).

Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення і підписаний особисто заповідачем (стаття 541 ЦК УРСР) (п. 77). Посвідчувальний напис на документі (договорі, довіреності, заповіті та ін.) вміщується після підпису громадян на тій же сторінці чи на звороті документа або на окремому аркуші. В тих випадках, коли посвідчувальний напис вчиняється на окремому аркуші, а також коли зміст посвідчувального чи засвідчувального документа викладено на кількох аркушах, усі аркуші мають бути пронумеровані і прошнуровані, про що робиться відповідний запис, який завіряється підписом службової особи, що вчиняє нотаріальні дії, і скріплюється гербовою печаткою виконавчого комітету Ради депутатів трудящих (п. 18). Всі нотаріальні дії, які вчиняються службовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій по формі, затвердженій Міністерством юстиції СРСР. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в документах, що видаються службовою особою виконавчого комітету, і в посвідчувальних написах. Нумерація в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій з початку кожного календарного року ведеться з першого номера (п. 19).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії заповіту, листа Антоновецької сільської ради №521 від 18.12.2013 р., заповіт не був засвідчений гербовою печаткою, не зазначений в журналі для реєстрації нотаріальних дій Антоновецької сільської ради (у вказаному журналі під №2 зареєстрована інша нотаріальна дія та в іншу дату 18.01.1994 р.), алфавітній книзі, архівних даних. Зазначене, в силу ст. 47 ЦК УРСР, в редакції, чинній на час складання заповіту, тягне за собою недійсність заповіту.

Згідно із п. п. 8, 12 Постанови Кабінету Міністрів України №491 від 11.05.2011 р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі», посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання Держінформ'юсту або його філіям заяв про реєстрацію. Заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру, підлягають безоплатній державній реєстрації в такому реєстрі шляхом подання зазначеними посадовими та службовими особами, установами Реєстраторові заяв про реєстрацію архівних заповітів, форми та вимоги до заповнення яких встановлює Мін'юст.

Однак, підстави для здійснення таких дій у даному випадку не вбачаються.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, вчинення відповідних дій, про які просить позивач, можлива лише за наявності підстав, передбачених законом.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З матеріалів справи вбачається, що дії відповідача зазначеним вимогам не суперечать.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 159 162, 171-2 КАС України, суд

постановив:

У позові відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя підпис.

Копія вірна:

Суддя А.В.Соловйов