Справа № 815/2452/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2452/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Одеса

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Громадської організації «Спілка юристів Одеської області» до ОСОБА_1 міської ради, Прокуратури Одеської області, за участю 3-ї особи ТОВ «Велона» про визнання незаконним та скасування рішення від 21.09.2016 року за № 1184-VІІ, визнання протиправною бездіяльність,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась Громадська організація «Спілка юристів Одеської області» до ОСОБА_1 міської ради, Прокуратури Одеської області, за участю 3-ї особи ТОВ «Велона», в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_1 міської ради від 21 вересня 2016 року за № 1184-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1262 га, за адресою: м. Одеса, вул. Балківська. 42-Б та надання її в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Велона», для експлуатації і обслуговування офісної будівлі»;

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Одеської області стосовно не здійснення заходів представницького характеру передбачених ст.23 Закону України Про прокуратуру щодо рішення ОСОБА_1 міської ради № 1184-УII від 21.09.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0.1262 га. за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-Б та надання її в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Велона», для експлуатації і обслуговування офісної будівлі».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених в уточненнях до адміністративного позову (а.с. 3-13).

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради, заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов (а.с. 158-166).

Представник відповідача ОСОБА_2 Одеської області, заперечувала проти задоволення адміністративного позову з підстав зазначених у письмових запереченнях на позов (а.с. 103-105).

Представник 3-ї особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно (а.с. 99-а).

Згідно із ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, тому суд дійшов до висновку про можливість розгляду заяви в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно Згідно п. 3.1. Статуту ТО «Спілка юристів Одеської області», основною метою діяльності організації є здійснення діяльності, спрямованої на задоволення та захист законних, соціальних, економічних, творчих, духовних, національно-культурних та інших інтересів своїх членів та формування громадської інфраструктури у сфері містобудування, землекористування, судочинства, правопорядку, громадського контролю за розподілом бюджетних коштів, екології, кадрових питань органів державної влади та інше, не заборонене діючим законодавством.

Окрім цього, відповідно до п. 3.1.5 Статуту ГО «Спілка юристів Одеської області», основним завданням діяльності організації є формування громадської інфраструктури, що дозволить впливати на рішення державної влади та органів місцевого самоврядування у сфері містобудування, землекористування, судочинства, правопорядку, громадського контролю за розподілом бюджетних коштів, екології, кадрових питань органів державної влади та інше, не заборонене діючим законодавством.

21 вересня 2016 року ОСОБА_1 міською радою на пленарному засіданні X сесії VII скликання прийнято рішення за № 1184-УІІ від 21 вересня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1262 га, за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-Б та надання її в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Велона», для експлуатації і обслуговування офісної будівлі».

Не погоджуючись з рішенням ОМР, Позивачем було направлено листа №951/02/17 від 11 лютого 2017 року до ОСОБА_2 Одеської області з проханням звернутися до суду з позовною заявою про визнання рішення ОСОБА_1 міської ради № 1184-УІІ від 21.09.2016р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0.1262 та. за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-Б та надання її в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Велона», для експлуатації і обслуговування офісної будівлі» протиправним та його скасування, а також визнання договору недійсними.

Листом від 27.02.2017 року № 05/1-100717 Прокуратура Одеської області повідомила, що підстав для вжиття заходів представницького характеру передбачених ст.23 Закону України "Про прокуратуру наразі не вбачається.

Не погоджуючись з рішенням ОМР та діями ОСОБА_2 Одеської області, Позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи дії суб`єктів владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статтей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю охоронюваний законом інтерес, який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям право (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулюєту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття охоронюваний законом інтерес у всіх, випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям право має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція з цього приводу висловлена Верховним судом України в постанові від 15.12.2015 року по справі № 800/206/15.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім цього, оскаржуване позивачем рішення органу місцевого самоврядування по відношенню до останнього не приймалось та не стосувалось його безпосередньо, що виключає наявність між сторонами по справі будь-яких правовідносин публічно-правового характеру при прийнятті оскаржуваного рішення.

З цього приводу Верховний Суд України дійшов висновку, який викладений зокрема у постановах від 24.02.2015 року у справі № 21-34а15 та від 11.11.2015 року у справі № 2а-2885/12/1470 та який полягає у наступному.

Так, відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) право оскаржити нормативно- правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Суд зазначає, що Позивач оскаржує рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії (ненормативним актом). Такі правові акти породжують права й обовязки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола субєктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, крім третьої особи ТОВ «Велона», в тому числі і позивача, прав чи обовязків у звязку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення не стосується його безпосередньо.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що відсутність порушення субєктивного права позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заявленої позовної вимоги до ОМР.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Одеської області стосовно не здійснення заходів представницького характеру передбачених ст.23 Закону України Про прокуратуру щодо рішення ОСОБА_1 міської ради № 1184-УII від 21.09.2016 року, суд вважає відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, повязаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських обєднань. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У даних правовідносинах колегіальний орган ОСОБА_1 міська рада виступає як власник та розпорядник земельних ділянок. З огляду на викладене, відсутній факт порушення інтересів держави.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-УІІІ позбавлено органи прокуратури повноважень на представництво інтересів громадян. З огляду на викладене, прокуратура не здійснює представництво інтересів громадян та субєктів підприємницької діяльності, незалежно від того є вони членами громадської організації чи ні.

Отже, представництво інтересів держави в суді здійснюється прокуратурою у виключних випадках, визначених законом, наявність підстав має бути обґрунтована у суді.

Таким чином, у спірних правовідносинах прокуратура Одеської області здійснювала свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачений Конституцію та Законами України.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Одеської області, яка виразилась у наданні позивачу відповіді про відсутність підстав для вжиття заходів представницького характеру, не підлягають задоволенню оскільки бездіяльність - це певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов'язків згідно із законодавством України.

Отже, позовні вимоги Громадської організації «Спілка юристів Одеської області» щодо визнання протиправною бездіяльності прокуратури Одеської області задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 статті 11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч.ч. 1, 4 ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно зі ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, відповідно до положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159 - 163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Громадської організації «Спілка юристів Одеської області» до ОСОБА_1 міської ради, Прокуратури Одеської області, за участю 3-ї особи ТОВ «Велона» відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.