Справа № 806/1204/15
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Київ К/800/51857/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Загороднього А.Ф.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, призначення на посаду, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_3, звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів від 16 березня 2015 року № 185; поновити її в органах податкової служби та зобов'язати ДФС України призначити її на посаду заступника начальника ГУ ДФС в Житомирській області; зобов'язати ДФС України вжити заходів щодо направлення до Міністерства юстиції України інформації про виключення персональних даних щодо неї з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади»; стягнути з ГУ ДФС в Житомирській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 березня 2015 року по день поновлення на роботі; стягнути з ГУ ДФС в Житомирській області на її користь моральну шкоду в сумі 10000,00 грн; зобов'язати відповідачів надати до суду звіт про виконання судового рішення.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 2002 року працювала в органах доходів та зборів, з жовтня 2013 року обіймала посаду заступника начальника ГУ Міндоходів у Житомирській області.

Згідно наказу ГУ Міндоходів у Житомирській області № 11-в від 02 березня 2015 року, позивачці надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24 лютого 2015 року по 27 листопада 2015 року.

24 лютого 2015 року ДФС України прийняла, а 25 лютого 2015 року - опублікувала на своєму офіційному сайті наказ № 117 «Про початок проведення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади» щодо посадових і службових осіб Міндоходів». Повідомлення про видання зазначеного наказу були направлені на всі відомі адреси позивачки та отримані нею, крім того повідомлення про існування такого наказу було здійснено у телефонному режимі, про що складено акт.

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 185-о від 16 березня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника начальника ГУ Міндоходів у Житомирській області з підстав, визначених Законом України «Про очищення влади» у зв'язку з неподанням позивачкою заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» та декларації про майно, доходи і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності звільнення позивачки, оскільки остання не подала у строк, передбачений частиною 2 статті 4 Закону України «Про очищення влади» заяви щодо застосування чи незастосування до неї заборон, передбачених частиною 3 статті 1 цього ж Закону, що є окремою підставою для звільнення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Згідно частин 1, 2 статті 4 Закону України «Про очищення влади» особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині 4 статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).

Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Відповідно до пункту 6 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі Порядок № 563), рішення про початок проведення перевірки в органі оприлюднюється в день його прийняття на офіційному веб-сайті органу, в якому проводиться перевірка, та в той самий день доводиться відповідальним структурним підрозділом такого органу до відома осіб, які підлягають перевірці.

Згідно пункту 8 Порядку № 563 особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу:

1) у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону: власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1; копії, засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою (далі - засвідчені копії): сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України); декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, складеної за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Після прийняття рішення Національним агентством з питань запобігання корупції про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації подаються шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції за формою, що визначається Агентством;

2) у разі застосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, - власноручно написану заяву про те, що до такої особи застосовується заборона, передбачена частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, та про згоду на оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 2.

Згідно пункту 7-2 частини 1 статті 36 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення трудового договору є підстави передбачені Законом України «Про очищення влади».

За встановлених обставин, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка у визначений строк не подала заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», що є самостійною підставою для звільнення.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права, тому підстав до скасування чи зміни їх судових рішень немає.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

А.Ф. Загородній

І.В.Штульман