Справа № 826/15997/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 вересня 2017 року № 826/15997/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Федорчука А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до Національного університету біоресурсів і природокористування України, Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України, в якому просив:

- визнати дії Національного університету біоресурсів і природокористування України щодо відмови у вступі поза конкурсом до Національного університету і природокористування України - протиправними;

- визнати дії Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України щодо вилучення норми вступу поза конкурсом до Вищого навчального закладу дітей, народжених від інваліда ЧАЕС першої категорії, із правил прийому до Вищого навчального закладу на 2016 рік - протиправними;

- визнати відповідь Національного університету біоресурсів і природокористування України № 2037 від 10.08.2016 року - протиправною;

- визнати відповідь Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України № 912-11-1198-16 від 11.08.2016 року - протиправною;

- зобов'язати відповідачів прийняти рішення про зарахування сина позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Національного університету біоресурсів і природокористування України на навчання поза конкурсом.

В обґрунтування позову зазначив, що він є особою, потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом ІІ групи.

Як вказує позивач у своєму позові, його неповнолітній син ОСОБА_3 має право на вступ до вищого навчального закладу поза конкурсом, тому позивач разом з сином у серпні 2016 року надали до приймальної комісії Національного університету біоресурсів і природокористування України усі необхідні документи, що підтверджують право неповнолітньої особи на вступ до зазначеного вищого навчального закладу поза конкурсом, однак їм було повідомлено про те, що правила вступу на 2016 рік змінилися.

Крім того, як зазначено у позові, на письмові звернення позивача відповідачами було надано відповіді (від 11.08.2016 року № 912-11-1198-16 з Міністерства освіти та від 10.08.2016 року №2037 від Університету), відповідно до яких позивача повідомлено про те, що його син не має права на вступу до вищих навчальних закладів поза конкурсом та повинен вступати на конкурсній основі і загальних підставах.

Вважає дії відповідачів протиправними та такими, що суперечать діючому законодавству.

Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.10.2016 року у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог до Національного університету біоресурсів і природокористування України відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.10.2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені позовній заяві.

Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні за згодою позивача, представника відповідача ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 53 Конституції України повна загальна середня освіта є обов'язковою.

Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що кожен має право на вищу освіту.

Громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі відповідно до стандартів вищої освіти, якщо певний ступінь вищої освіти громадянин здобуває вперше за кошти державного або місцевого бюджету.

Громадяни України вільні у виборі вищого навчального закладу, форми здобуття вищої освіти і спеціальності.

Право на вищу освіту гарантується незалежно від віку, громадянства, місця проживання, статі, кольору шкіри, соціального і майнового стану, національності, мови, походження, стану здоров'я, ставлення до релігії, наявності судимості, а також від інших обставин. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття вищої освіти, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України.

Не вважається дискримінацією права на здобуття вищої освіти встановлення обмежень і привілеїв, що визначаються специфічними умовами здобуття вищої освіти, зумовленими особливостями отримання кваліфікації.

Для реалізації права на вищу освіту особами, які потребують соціальної підтримки відповідно до законодавства, здійснюється повне або часткове фінансове забезпечення їх утримання у період здобуття ними вищої освіти за кожним освітнім рівнем.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно з ч. 1 ст. 44 цього ж Закону прийом на навчання до вищих навчальних закладів здійснюється на конкурсній основі відповідно до Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Умови конкурсу повинні забезпечувати дотримання прав особи у сфері освіти.

В той же час, пунктом 26 частини 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: вступ поза конкурсом до державних вищих закладів освіти, професійно-технічних закладів освіти та на курси для професійного навчання з обов'язковим наданням гуртожитку на час навчання тим, хто не має житла, і виплатою підвищеної стипендії в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, незалежно від місця навчання на території України. Особи, які закінчили середні та професійно-технічні заклади освіти з відзнакою (відмінними оцінками), приймаються без екзаменів до державних вищих закладів освіти за результатами співбесіди. Зазначені особи навчаються в цих закладах освіти за рахунок держави.

Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що пільги, передбачені пунктом 26 цієї статті, поширюються на неповнолітніх дітей громадян, віднесених до категорії 1.

Крім того, згідно зі ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується наданою суду копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.03.1994 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_1, тобто є неповнолітньою дитиною громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 1.

У серпні 2016 року позивач разом зі своїм неповнолітнім сином, керуючись своїм правом, наданим йому ст. 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» звернувся до приймальної комісії Національного університету біоресурсів і природокористування України з необхідним пакетом документів для вступу неповнолітнього ОСОБА_2 у вищий навчальний заклад поза конкурсом, відповідно до положень п. 26 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, як встановлено судом та не заперечувалося сторонами у справі, позивачу та його неповнолітньому сину було повідомлено про те, що Умовами прийому до вищих навчальних закладів на 2016 рік така пільга, як вступ до ВНЗ поза конкурсом, не передбачена, а тому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 має право на вступ до Національного університету біоресурсів і природокористування України на конкурсній основі та на загальних підставах.

Крім того, як вбачається з наданої суду копії відповіді від 10.08.2016 року №2037 Національний університет біоресурсів і природокористування України повідомив ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 згідно з положеннями чинного законодавства України про вищу освіту має право на вступ до НУБіП виключно на конкурсній основі і загальних підставах.

При цьому, Департамент вищої освіти Міністерства освіти і науки України у своїй відповіді від 11.08.2016 року № 412-11-1198-16 зазначив, що категоріям вступників, які мали право на вступ поза конкурсом, Законом України «Про вищу освіту» запропоновані інші механізми захисту права на освіту, зокрема шляхом надання пільги у вигляді права на першочергове зарахування до вищих навчальних закладів.

Враховуючи той факт, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, а також з урахуванням того, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, в даному випадку Законом України «Про вищу освіту», та з урахуванням того, що до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не були внесені іншими законами зміни або доповненнями, що стосуються п. 26 ч. 1 ст. 20 Закону, суд приходить до висновку про те, що неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, має право на вступ до будь - якого вищого навчального закладу поза конкурсом за умови надання доказів про наявність в нього пільги, передбаченої п. 26 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України щодо вилучення норми вступу поза конкурсом до ВНЗ дітей, народжених від інваліда ЧАЕС першої категорії із правил прийому до ВНЗ на 2016 рік, суд зазначає наступне:

Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Департамент вищої освіти Міністерства освіти і науки України є структурним підрозділом Міністерства та до його основних завдань входить у тому числі розроблення системи прийому до вищих навчальних закладів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року було внесено зміни до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року, а також п. 5 цього Закону передбачено, що Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На виконання вимог вищевказаного Закону України, Міністерством освіти і науки видано Наказ від 06.06.2016 року № 622, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2016 року за №860/28990, яким внесено зміни та доповнення до Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2016 році, затверджених Наказом МОН від 15.10.2015 року № 1085, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.11.2015 року за № 1351/27796.

Наведене свідчить про те, що повноваженнями в частині затвердження Умов прийому на навчання до вищих навчальних закладів України в 2016 році наділено саме Міністерство освіти і науки України відповідно до ст. 13 Закону України «Про вищу освіту», тобто Департамент вищої освіти Міністерства лише розробляє систему прийому до вищих навчальних закладів, але не наділений повноваженнями щодо внесення затвердження умов прийому, внесення до них змін та доповнень у тому числі шляхом виключення деяких норм.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо визнання відповіді Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України № 912-11-198-16 від 11.08.2016 року протиправною, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що Законом України «Про звернення громадян» передбачено право громадянина на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Тобто, діючим законодавством України передбачено право позивача на звернення та обов'язок відповідача щодо розгляду такого звернення у встановлені законом строки.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено, яким саме чином були порушені права, свободи чи інтереси останнього в частині надання йому відповіді на його запит.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення про зарахування сина позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Національного університету біоресурсів і природокористування України на навчання поза конкурсом, суд зазначає наступне:

Діючим законодавством України Департамент вищої освіти Міністерства освіти і науки України не наділений повноваженнями в частині прийняття рішень про зарахування або відмову у зарахуванні осіб до вищих навчальних закладів України.

Процедура зарахування на навчання до вищих навчальних закладів визначена Умовами прийому на навчання до вищих навчальних закладів України, а саме: Накази про зарахування на навчання видаються керівником вищого навчального закладу на підставі рішення приймальної комісії. Накази про зарахування на навчання з додатками до них формуються в Єдиній базі відповідно до списків вступників, рекомендованих до зарахування, та оприлюднюються на інформаційному стенді приймальної комісії і веб-сайті вищого навчального закладу у вигляді списку зарахованих у строки, встановлені в пунктах 9 - 12 розділу V цих Умов. (п. 1 розділу XVІІ Умов).

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

А.Б. Федорчук