Справа № 128/4019/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/4019/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко О.І.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

14 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора РДПС ГУНП у Вінницькій області сержант поліції Пшеничнюка Олексія Олексійовича про оскарження постанови по справі про адміністративне правовпорушення,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Інспектора РДПС ГУНП у Вінницькій області сержант поліції Пшеничнюка Олексія Олексійовича про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Вінницький районний суд Вінницької області постановою від 29.06.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 174740 від 03.11.2016 року, винесеної поліцейським РДПС ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції Пшеничнюком О.О., 03.11.2016 року о 09 год. 40 хв., на 136 км автодороги Жимтомир Могилів Подільський, за межами населеного пункту, ОСОБА_2, керував автомобілем «ВАЗ 2109» /д.н.з. НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8 ПДРУкраїни, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.2ст. 122 КУпАП (а.с. 2). За вчинене правопорушення на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КУпАП, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11).

В силу статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, з метою дотримання вимог вказаної статті, щодо здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності таке провадження здійснюється відповідно до вимог статей 245, 247, 251, 252 КУпАП.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП ).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, для того, що притягнути особу до адміністративної відповідальності необхідна наявність вини відповідної особи у вчиненому правопорушенні, яка підтверджена належними доказами.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, які б могли дати змогу прийти до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Натомість, суд першої інстанції, під час розгляду справи по суті прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вина позивача у вказаному правопорушенні підтверджується відповідними показами свідків

Так , відповідно статті ст.251 КУпАП, показання свідків дійсно може розцінюватися зокрема і судом, як доказ вчинення особою адміністративного правопорушення.

Однак, колегія суддів, звертає увагу на те, що допитані у судовому засіданні у суді першої інстанції свідки, а саме ОСОБА_5, та ОСОБА_6 є працівниками поліції, (а ОСОБА_6 у свою чергу, ще є і напарником особи яка брала участь у притягнення позивача до відповідальності) та можуть бути зацікавленими у тому щоб оскаржувана постанова не була скасована, а тому суд апеляційної інстанції критично ставиться до їх показів, та вважає, що такі не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем вказаних адміністративних правопорушень.

Окрім зазначеного, суд першої інстанції взяв до уваги, на чому і побудував обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову, лише покази свідків ОСОБА_5, та ОСОБА_6, при цьому без зазначення будь-яких мотивів, залишив поза увагою покази інших свідків зі сторони позивача, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8, при чому остання на відміну від ОСОБА_7 та свідків зі сторони відповідача не є зацікавленою особою в даній ситуації, та на думку колегії суддів її покази заслуговують можливо більшого ніж інших значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових, доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність у позивача, як особи яку притягають до адміністративної відповідальності обов'язку доводити свою невинуватість та відсутність факту вчинення правопорушення, оскільки такий обов'язок лежить саме на відповідачу, який виступає в даних правовідносинах як суб'єкт владних повноважень, що прямо передбачено відповідними нормами КАС України.

Також не зрозуміло, яким чином суд першої інстанції за відсутності жодних доказів крім показів свідків встановив, у судовому засіданні факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, а саме керування транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар та не виконання вимог поліцейського про зупинку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, стосовно того, що відповідачем доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122 КУпАП, оскільки відповідач у встановлений ст. 69,71,72 КАС України спосіб не довів обставин на які посилався та такого факту, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови та як наслідку задоволення позовних вимог.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора РДПС ГУНП у Вінницькій області сержант поліції Пшеничнюка Олексія Олексійовича про оскарження постанови по справі про адміністративне правовпорушення скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 174740 від 03.11.2016 року.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.