Справа № 813/2753/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року справа № 813/2753/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кухар Н.А. за участю секретаря судового засідання Шавель М.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Сціри Т.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управлінняДержгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладене у листі від 23 червня 2017 року №Х-6951/0-5060/6-17;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області розглянути питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,87 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібської сільської ради (Стрийського району) за межами населеного пункту с. Дуліби між земельними ділянками кад. НОМЕР_1 та кад. НОМЕР_2 ОСОБА_3;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадасту у Львівській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,87 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Дулібської сільської ради (Стрийського району) за межами населеного пункту с. Дуліби між земельними ділянками кад. НОМЕР_1 та кад. НОМЕР_2 ОСОБА_3;

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно відмовив їй у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що вказані в оскаржуваному рішенні підстави для відмови позивачу у виділенні земельної ділянки не передбачені положеннями ст. 122 Земельного кодексу України. З цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення та зобов'язати відповідача вчинити дії щодонадання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, а позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечила з підстав, вказаних в письмових запереченнях. Вказала, що позивач звернулася до ГУ Держгеокадастру у Львівській області з заявою про виділення їй земельної ділянки орієнтовною площею 1,87 га за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до рішення колегії Держземагенства України № 2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яке введено в дію наказом Держземагенства України № 328 від 15.10.14р., запроваджено з 15.10.14р. обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Відсутність відповіді Дулібської сільської ради Стрийського району на запит Головного управління Держгеокадстру у Львівській області від 31.05.2017 року №Х-6951/0-4510/6-17 стало підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Стосовно вимоги про зобов'язаннявідповідача вчинити дії, вказує на втручання у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень. З урахуванням викладеного, представник відповідачапросить в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

22 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до ГУ Держгеокадастру Львівській області з заявою, в якій просила надати дохвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,87 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, яеа розташована на території Дулібської сільської ради Стрийського району.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, ГУ Держгеокадастру у Львівській області прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке оформлено листомвід 23 червня 2017 року №Х-6951/0-5060/6-17.

Підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було те, що відповідно до доручення Віце-прем'єр- міністра України № 37732/0/1-14 від 08.10.14р. та рішення колегії Держземагенства України № 2/1 від 14.10.14р. ГУ Держземагенства у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності враховує обов'язковість погодження надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з органами місцевого самоврядування.Оскільки відповіді Дулібської сільської ради Стрийського району на запит Головного управління Держгеокадстру у Львівській області від 31.05.2017 року №Х-6951/0-4510/6-17 не надійшло, на підставі п.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Не погодившись з таким рішенням ГУ Держгеокадастру у Львівській області позивач оскаржила його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

За положеннями статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 10 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки розгляду клопотань та строки передачі земельної ділянки у власність громадян, а також органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність. За результатами розгляду заяви визначені в статті 118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.

При цьому, Земельним кодексом України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зокрема, такими підставами є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оскаржуване рішення не містить посилання на жодну з зазначених підстав.

Зазначена відповідачем підстава для відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, зокрема, відсутність відповіді Дулібської сільської ради Стрийського району на запит Головного управління Держгеокадстру у Львівській області від 31.05.2017 року №Х-6951/0-4510/6-17, не є підставою для відмови у наданні такого дозволу.

Також суд зазначає, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не свідчить про прийняття в подальшому позитивного рішення про надання її у власність заявнику.

Зокрема, це підтверджується закріпленим в статті 118 Земельного кодексу України принципом мовчазної згоди повноважного органу на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки без такого дозволу.

Рішення про передачу земельної ділянки у власність приймається уповноваженим на це державним органом лише після затвердження у встановленому законодавством порядку проекту відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10.12.13р. у справі № 21-358а13.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з цим слід зазначити, що відповідачем не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому суд вважає його протиправним.

При цьому суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного судуУкраїни № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі», в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна ОСОБА_3 про скасування рішення Управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яке викладене у листі від 23 червня 2017 року №Х-6951/0-5060/6-17 є обґрунтованою та такою, що слід задовольнити.Крім того, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов'язатиГоловне управління Держгеокадастру у Львівській областіповторно розглянути ОСОБА_3. від 22.05.2017 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням мотивів, викладених у дані постанові.

При цьому, суд, з врахування конституційного принципу розподілу влад, не вбачає за доцільне зобов'язувати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки в такому разі буде мати місце втручання у внутрішню діяльність органу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в частині здійснення його повноважень, визначених законом.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення вказаної позовної вимоги буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині задоволення позову слід відмовити.

Таким чином, проаналізувавши наведені вище законодавчі норми, враховуючи при цьому доводи сторін, а також наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, суд присуджує на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 426,67 грн., який слід стягнути на його користь з відповідача за рахунок бюджетний асигнувань.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову ОСОБА_3 наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, викладене у формі листа №Х-6951/0-5060/6-17 від 23 червня 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 22.05.2017 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням мотивів, викладених у дані постанові.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного Держгеокадастру у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 426,67 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2017 року.

Суддя Кухар Н.А.