Справа № 816/1502/17
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1502/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області , Оржицького районного суду Полтавської області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (надалі за текстом ТУ ДСАУ в Полтавській області) , Оржицького районного суду Полтавської області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, про стягнення суми недоплаченої за 2017 рік допомоги на оздоровлення при виході у відпустку в розмірі 16000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що обіймає посаду судді Оржицького районного суду Полтавської області з 02.06.2004 по теперішній час і у звязку із наданням йому основної щорічної відпустки за період роботи з 02.06.2016 по 01.06.2017 ним отримано допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу в сумі 16 000 грн. Однак позивач вважає, що виходячи із положень пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI , статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII суддівська винагорода з 01.01.2017 повинна обчислюватися із розміру посадового окладу в сумі 32 000 грн (10 мінімальних заробітних плат) і в такому ж розмірі повинна обчислюватися сума допомоги на оздоровлення. За таких обставин недоплата допомоги на оздоровлення за 2017 рік, за твердженням позивача, складає 16 000 грн (32 000 16 000).

У судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ТУ ДСАУ в Полтавській області надав до суду заяву про те, що він не заперечує проти розгляду справи у письмовому провадженні.

У письмових запереченнях проти позову /а.с. 30-34, 43-47/ представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що суддівська винагорода, у тому числі посадовий оклад, позивачу як судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді, з січня 2017 року нараховувалася відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, із врахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визнання посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. За таких обставин посадовий оклад позивачу нараховувався і виплачувався у розмірі 16 000 грн, відтак допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу, виплачена позивачу у червні 2017 року, становила 16 000 грн.

Також представник відповідача зауважував, що ТУ ДСАУ в Полтавській області діяло зокрема, у відповідності до розяснення ДСА України, викладеного у листі 20.03.2017 № 11-2306/17 Про оплату праці, відповідно до якого на поточний рік фонд оплати праці судам доведено в розмірі, розрахованому відповідно до умов нарахування суддівської винагороди суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання. При цьому з 01.01.2017 в штатному розписі чисельність суддів слід розподіляти на три категорії:

- судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання з посадовим окладом 16 000 грн. для місцевих судів та 17 600 грн. для апеляційних судів;

- судді, які станом на 01.01.2017 пройшли кваліфікаційне оцінювання та здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів 24 000 грн., для апеляційних судів 40 000 грн.) збільшеного на відповідний регіональний коефіцієнт;

- судді, які станом на 01.01.2017 пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів 24 000 грн., для апеляційних судів 40 000 грн.) без застосування відповідного регіонального коефіцієнту.

При цьому представник відповідача звертав увагу на те, що відповідач може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Представник відповідача Оржицького районного суду Полтавської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби в Полтавській області в судове засідання також не зявився, надіслав клопотання про розгляд даної справи без його участі /а.с. 40/.

Відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 відповідно до указу Президента України №539/2004 від 13.05.2004 року зарахований на посаду судді Оржицького районного суду Полтавської області наказом ТУ ДСА в Полтавській області від 02.06.2004 року № 41 /а.с. 25/

Наказом Оржицького районного суду Полтавської області від 08.06.2004 року №20 на підставі указу Президента України №539/2004 від 13.05.2004 року, наказу ТУ ДСА в Полтавській області від 02.06.2004 року № 41 позивача зараховано на посаду судді зазначеного суду з 02.06.2004 року. /а.с. 26/

ОСОБА_1 не проходив кваліфікаційного оцінювання у відповідності до вимог Закону України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, що підтверджено позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачем.

Відповідно до наказу Оржицького районного суду Полтавської області від 12.06.2017 № 14(В)с ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за робочий період з 02.06.2016 по 01.06.2017 тривалістю 33 календарні (25 робочих) днів з 03.07.2017 по 04.08.2017 року /а.с. 24/.

Згідно із наказом Оржицького районного суду Полтавської області від 12.06.2017 № 9(ОС)с ОСОБА_1 надано допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу /а.с. 23/.

Із розрахункового листа позивача за червень 2017 року /а.с.7/, довідки ТУ ДСАУ в Полтавській області від 15.09.2017 № 02/1855/2017-вих /а.с. 29/ вбачається, судді Оржицького районного суду Смілянському Є.А. нараховано та виплачено допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу 16 000 грн.

Не погодившись із розміром нарахованої та отриманої допомоги на оздоровлення, позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення суми недоплаченої за 2017 рік допомоги на оздоровлення в розмірі 16 000 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить із наступного.

30.09.2016 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 02.06.2016 № 1401-VІІІ, який спрямований на проведення судової реформи в Україні та забезпечення незалежної судової влади.

Частиною 2 статті 130 Конституції України (в редакції вищевказаного Закону) визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною 2 статті 135 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За приписами частини 1 статті 136 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас абзацом 1 пункту 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Натомість пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст.529; 2015 р., №№18 - 20, ст.132 із наступними змінами).

При цьому за змістом пункту 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

В силу положень частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Частиною 1 статті 134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI передбачено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Аналіз наведених норм свідчить, що посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання визначається відповідно до положень частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI , і становить 10 мінімальних заробітних плат, відтак і допомога на оздоровлення в розмірі посадового складу підлягає виплаті у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3200 гривень.

Водночас пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774 - VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (надалі за текстом - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Слід зазначити, що пункт 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774 - VIII не визначає до посадових окладів яких працівників не застосовується мінімальна заробітна плата як розрахункова величина, а також не зазначає сферу застосуванню розрахункової величини в розмірі 1600 грн.

При цьому до статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, до якої відсилає пункт 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України « Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII в частині визначення розміру суддівської винагороди, будь-які зміни щодо незастосування мінімальної заробітної плати не вносилися.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) відзначив, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону №2453-VIП в редакції Закону № 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Таким чином, на конституційному рівні законодавцем закріплено фінансове забезпечення судді в розмірі суддівської винагороди, яка визначається виключно відповідним законом про судоустрій, при цьому матеріальне забезпечення судді є невід'ємною частиною гарантій незалежності суддівської влади.

Враховуючи, що законодавцем не вносилися зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в частині розміру суддівської винагороди, у тому числі й розрахункової величини з огляду на яку здійснюється її нарахування, та зважаючи на гарантію, передбачену ч.2 ст. 130 Конституції України, стосовно встановлення розміру винагороди судді виключно законом про судоустрій, суд приходить до висновку, що застосування відповідачем при виплаті позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII порушує гарантоване державою право на належне матеріальне забезпечення судді як одну із складових його незалежності.

Приписи ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI встановлюють безпосередню залежність розміру суддівської винагороди, в тому числі посадового окладу, від мінімальної заробітної плати.

Слід відмітити, що статтею 10 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні /частина 1 статті 10/.

Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік /частина 3 статті 10/.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 гривень, іншого розміру мінімальної заробітної плати не передбачено.

Отже, з 01.01.2017 року відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII 1600 гривень є розміром іншої спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік.

Натомість, як вже було зазначено вище, згідно із частиною 1 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI розмір посадового окладу судді місцевого суду обраховується саме з розміру мінімальної заробітної плати, а не іншої розрахункової величини.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що допомога на оздоровлення ОСОБА_1, надана згідно наказу Оржицького районного суду Полтавської області від 12.06.2017 року №9(ОС)с / а.с.6/ , підлягала нарахуванню та виплаті у розмірі, встановленому частиною третьою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ, тобто у розмірі посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VІІІ, в розмірі 3200 грн.

Разом з тим, із розрахункового листа позивача за червень 2017 року /а.с.7/, довідки ТУ ДСАУ в Полтавській області від 15.09.2017 № 02/1855/2017-вих /а.с. 29/ вбачається, що допомогу на оздоровлення судді Оржицького районного суду Смілянському Є.А. нараховано та виплачено в розмірі 16 000 грн., тобто відповідачем застосовано розмір спеціальної тимчасової розрахункової величини 1600 грн, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Посилання відповідача у запереченнях, що Законом України від 06.12.2016 № 1774 - VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01.01.2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 грн, суд оцінює критично, оскільки пункт 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774 - VIII не має приписів щодо застосування розрахункової величини в розмірі 1600 грн. для визначення розміру суддівської винагороди, а зміни розміру мінімальної заробітної плати є чинними виключно після внесення змін до Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлено місячний розмір мінімальної заробітної плати 3200,00 гривень, іншого розміру мінімальної заробітної плати не передбачено.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 133 Закону №2453-VI розмір посадового окладу судді місцевого суду обраховується саме з розміру мінімальної заробітної плати.

Встановлення розміру суддівської винагороди судді безпосередньо законом про судоустрій є вимогою, конституційною гарантією (ст.130 Конституції України), а не рекомендацією до органів влади.

Право законодавця на визначення розміру суддівської винагороди іншими законами обмежено як Конституцією, так і відповідними законами про судоустрій.

Таким чином суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо наявності у нього права на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на приписи ч. 1 ст. 23, ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, в силу яких розпорядники бюджетних коштів, до яких відноситься ТУ ДСАУ в Полтавській області, беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Стаття 8 КАС України встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Суду як джерело права.

У рішеннях по справі "Бурдов проти Росії" (заява № 59498/00), по справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) ЄСПЛ сформовано правову позицію, відповідно до якої органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов'язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

Законодавець має право на встановлення будь-якого розміру суддівської винагороди виходячи з фінансових можливостей державного бюджету, проте Конституція України і чинне спеціальне законодавство, що регулює суддівську винагороду, містить імперативний припис щодо вичерпного переліку джерел, які мають регулювати ці відносини, а саме закон про судоустрій, а не інші нормативно-правові акти, що свідчить про порушення принципу "якості закону".

Суд звертає увагу на те, що "якість закону" є автономним поняттям, запровадженим ЄСПЛ у процесі тлумачення положень Конвенції. Вимоги до якості закону проілюстровані у справі "Корецький та інші проти України". Зокрема, в пп.46-47 рішення ЄСПЛ дійшов такого висновку: навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві, Суд нагадує, що вислів "передбачений законом" у п.2 ст. 11 конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону.

Відповідно до позиції ЄСПЛ чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004 року).

Таким чином, з огляду на суперечливість Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII, яким передбачена інша розрахункова величина у розмірі 1600 гривень для визначення посадових окладів працівників, суд приходить до висновку, що для визначення розміру суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення, яка розраховується у розмірі посадового окладу, який є частиною суддівської винагороди, такі положення Закону застосовуватися не можуть.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Так, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що відповідач, визначаючи розмір допомоги на оздоровлення позивача виходячи з приписів пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим порушив право позивача на передбачений Законом № 2453-VI розмір допомоги на оздоровлення, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", починаючи з 01.01.2017, що є конституційною гарантією незалежності судді.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач просить стягнути з ТУ ДСАУ в Полтавській області та Оржицького районного суду Полтавської області суму недоплаченої за 2017 рік допомоги на оздоровлення в розмірі 16000 грн.

Однак суд, беручи до уваги те, що позивачу вказаний розмір допомоги на оздоровлення нарахований не був, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, який просить позивач.

Суд зауважує, що він не може підміняти орган, який повинен нараховувати допомогу на оздоровлення у встановленому законом розмірі із вирахуванням необхідних податків та загальнообов'язкових платежів, а саме ТУ ДСАУ в Полтавській області.

Тож, визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу, встановленого частиною третьою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ, виходячи із розміру посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VІІІ, в розмірі 3200 грн., з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1, в тому числі звернені до Оржицького районного суду Полтавської області, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивач допустити до негайного виконання рішення у даній адміністративній справі, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки судом не вирішувалося питання стягнення допомоги на оздоровлення, а визначено спосіб захисту порушеного права позивача у вигляді зобов'язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення, то й відсутні підстави для допуску даного рішення до негайного виконання.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Оржицького районного суду Полтавської області, третя особа - Управління Державної казначейської служби в Полтавській області, про стягнення коштів задовольнити частково.

Зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу, встановленого частиною третьою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ, виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2017 Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VІІІ, в розмірі 3200 грн., з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.В. Довгопол