Справа № 826/9308/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9308/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комп Інформ Груп» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комп Інформ Груп» (далі - Позивач, ТОВ «Комп Інформ Груп») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ДПІ у Печерському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.01.2016 року №626552203 та №726552203.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.10.2016 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем доведено правомірність включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, а тому позовні вимоги є повністю обґрунтованими. Крім того, суд зауважив, що Відповідачем не подано жодних доказів безтоварності господарських операцій Позивача з ТОВ «Вест Метал Груп», ТОВ «Т-М. Київ», ТОВ «Ронерс», за наслідками відносин з якими ТОВ «Комп Інформ Груп» було сформовано податковий кредит у період з березня по липень 2015 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неповному дослідженні судом всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, що спричинило прийняття неправильного рішення, вказуючи, що Позивачем, як і судом першої інстанції, не спростовано висновки акту перевірки про те, що товар по ланцюгу постачання до ТОВ «Комп Інформ Груп» фактично не був поставлений саме контрагентами останнього, що свідчить про отримання останнім виключно податкової вигоди у вигляді податкового кредиту з ПДВ.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених в останній.

Представники Позивача наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у грудні 2015 року працівниками ДПІ у Печерському районі на підставі направлення від 02.12.2015 року №1375/26-55-22-03, наказу від 02.12.2015 року №2746 та згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Комп Інформ Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ВКФ «Рома, ЛТД», ТОВ «Вест Метал Груп» за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року, ТОВ «Т-М. Київ», ТОВ «Передові торгівельні технології», ТОВ «МТІ» за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року, ТОВ «Ронерс», ТОВ «МТІ» за період з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого:

- занижено ПДВ за квітень - липень 2015 року на суму, яка підлягає сплаті до бюджету у сумі 4 281 308,00 грн., а саме за квітень 2015 року - 381 433,00 грн., за травень 2015 року - 5 737,00 грн., за червень - 2 827 631,00 грн., за липень 2015 року - 1 066 507,00 грн.;

- завищено суму віджимного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації з ПДВ) за липень 2015 року на суму 28 455,00 грн., яка підлягає сплаті до бюджету.

Крім того, за наслідками перевірки Відповідачем встановлено документальне підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «М.Т.І.» і ТОВ «Передові торгівельні технології» за червень 2015 року, з ТОВ «М.Т.І.» за липень 2015 року, ТОВ «Рома» за березень 2015 року.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 30.12.2015 року №517/26-55-22-03/37950137 (т. 1 а.с. 11-30).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 14.01.2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення: форми «В4» №726552203, яким Позивачу зменшено від'ємне значення ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду, у розмірі 28 455,00 грн. (т. 1 а.с. 31); форми «Р» №626552203, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 6 421 962,00 грн., у тому числі за основним платежем - 4 281 308,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 2 140 654,00 грн. (т. 1 а.с. 32).

Вирішуючи питання про реальність виконання господарських зобов'язань між ТОВ «Комп Інформ Груп» та ТОВ «Вест Метал Груп», ТОВ «Т-М. Київ» та ТОВ «Ронерс» кожним з вказаних контрагентів, та правомірності у даному контексті оскаржуваних актів індивідуальної дії, суд першої інстанції встановив таке.

Між ТОВ «Вест Метал Груп» (Постачальник) та ТОВ «Комп Інформ Груп» (Покупець) укладено договір поставки від 16.03.2015 року №1603-1 (т. 1 а.с. 37-40), за умовами якого Постачальник зобов'язується постачати Покупцю товар, а Покупець зобов'язується приймати та своєчасно здійснювати оплату, відповідно до умов цього Договору.

Виконання договірних зобов'язань, як встановлено судом першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: видаткової накладної (т. 1 а.с. 49); зареєстрованої податкової накладної (т. 1 а.с. 135-137); товарно-транспортної накладної (т. 2 а.с. 121); платіжних доручень (т. 2 а.с. 157-161).

Крім того, між ТОВ «Комп Інформ Груп» (Постачальник) та ТОВ «Т-М. Київ» (Покупець) укладено договір поставки від 06.04.2015 року №0604-1 (т. 1 а.с. 41-44), за умовами якого Постачальник зобов'язується постачати Покупцю товар, а Покупець зобов'язується приймати та своєчасно здійснювати оплату відповідно до умов цього Договору. При цьому, у розділі 13 даного Договору в якості Покупця зазначено «ТОВ «Комп Інформ Груп», а в якості Постачальника - ТОВ «Т-М. Київ».

На підтвердження реальності виконання господарських зобов'язань Позивачем було надано копії: видаткових накладних (т. 1 а.с. 50-110), зареєстрованих податкових накладних (т. 1 а.с. 138-213, т. 2 а.с. 1-51); товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с. 122-127); платіжних доручень (т. 2 а.с. 146-156).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Ронерс» (Постачальник) та ТОВ «Комп Інформ Груп» (Покупець) укладено договір поставки від 15.06.2015 року №2015/06/15/02 (т. 1 а.с. 45-48), за умовами якого Постачальник зобов'язується постачати Покупцю товар, а Покупець зобов'язується приймати та своєчасно здійснювати оплату відповідно до умов даного договору.

Факт здійснення поставки, на переконання суду першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: видаткових накладних (т. 1 а.с. 111-134); зареєстрованих податкових накладних (т. 2 а.с. 52-120); товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с. 128-131). Крім того, оплата товару Позивачем здійснена не була, однак право вимоги оплати за договором від 15.06.2015 року №2015/06/15/02 було передано ТОВ «Ронерс» (Первісний кредитор) ТОВ «Оптіма-Прогрес» (Новий кредитор) за договором про відступлення права вимоги від 14.07.2015 року №2015-14-07 (т. 2 а.с. 162).

Поряд з іншим, суд першої інстанції підкреслив, що отримання товару від контрагентів здійснювалося уповноваженими особами Позивача на підставі довіреностей, зареєстрованих у відповідному журналі (т. 2 а.с. 132-140), транспортування здійснювалося ТОВ «Техніка для Бізнесу» за укладеним з ТОВ «Комп Інформ Груп» договором перевезення вантажу від 03.01.2014 року №0301-14 (т. 1 а.с. 35-36) на склад по вул. Сирецька, 31 у м. Києві для зберігання згідно договору про надання послуг від 01.11.2014 року №2414, укладеного Позивачем з ТОВ «Профсклад» (т. 1 а.с. 33-34).

Крім іншого, Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено, що у подальшому придбаний у вказаних контрагентів товар було реалізовано Позивачем з метою отримання прибутку іншим суб'єктам господарювання - ТОВ «Техніка для Бізнесу», ТОВ «В.М.», ТОВ «ВФ «Сервіс», ТОВ «В-Трейд», ТОВ «Ново-Ком», ТОВ «Тікетс.Юей», ТОВ «Ейгендом», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Нео-ІТ», ФОП ОСОБА_3, ТОВ «НВП «Тенет», ТОВ «Медіа Сервіс», ТОВ «Дастор-Ужгород», ТОВ «Електроконтакт Україна», ТОВ «Дісі Лінк», ТОВ «Комел», ТОВ «Експерт Солюшин», ПП «Комп'ютер Трейд», ТОВ «Техномир-Николаев», на підтвердження чого надані копії видаткових накладних, довіреностей (т. 2 а.с. 221-250, т. 3 а.с. 1-250, т. 4 а.с. 1-51).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських відносин Позивача з ТОВ «Вест Метал Груп», ТОВ «Т-М. Київ», ТОВ «Ронерс» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб'єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагентів. Крім того, доказів визнання нікчемними угод суду не надано, а отже висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування. Крім іншого, суд підкреслив, що матеріалами справи не підтверджується отримання контрагентами Позивача інших товарів, їх пересортування та підміну, а також відсутність в останніх виробничих ресурсів та потужностей для виконання договірних зобов'язань.

Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети.

Так, при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. При цьому доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі. Однак доказів існування такого, що набрав законної сили вироку суду по кримінальній справі щодо посадових осіб Позивача, податковим органом надано не було.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, господарські операції між контрагентами не були вчинені з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства, як про це зазначає Апелянт.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні у матеріалах справи документи містять всі обов'язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства, оскільки висновки останнього ґрунтуються виключно на документально не підтвердженій інформації щодо відсутності у контрагентів Позивача виробничих потужностей і трудових ресурсів, а також постачання останніми ТОВ «Комп Інформ Груп» інших товарів, ніж були ними отримані.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували дані обставини, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, надано не було. При цьому, судовою колегією враховується, що, обґрунтовуючи безтоварність господарських операцій між контрагентами Відповідач наголошує на невідповідності придбаного ТОВ «Ронерс», ТОВ «Вест Метал Груп» та ТОВ «Т-М. Київ» товару тому, який у подальшому реалізовано Позивачу за договорами, що є предметом дослідження.

Разом з тим, як вбачається зі змісту акту перевірки, у липні 2015 року податковий кредит ТОВ «Комп Інформ Груп» було сформовано, зокрема, за наслідками господарських відносин з ТОВ «Т-М. Київ», ТОВ «МТІ», ТОВ «Ронерс». При цьому, у рамках вивчення господарських операцій у період, що охоплювався предметом перевірки, Відповідач не ставить під сумнів факт реальності взаємовідносин Позивача з ТОВ «МТІ», натомість, стверджує, що ТОВ «Ронерс» не мало можливості реалізувати ТОВ «Комп Інформ Груп» товар, оскільки не здійснювало його придбання. Однак, судовою колегією враховується, що ДПІ у Печерському районі не надано доказів відсутності у ТОВ «Ронерс» товару, придбаного Позивачем за договором від 15.06.2015 року №2015/06/15/02.

Крім того, в акті перевірки зафіксовано, що у червні 2015 року податковий кредит формувався Позивачем за результатами господарських відносин з ТОВ «Передові торгівельні технології», ТОВ «МТІ», ТОВ «Т-М. Київ». При цьому, згідно ланцюга постачання поставлені ТОВ «Т-М. Київ» Позивачу товари «комп'ютерна техніка та комплектуючі» отримані останнім від ТОВ «Скай Білд», яке, у свою чергу, придбало їх у ТОВ «Долас Трейд». Відтак, посилання Апелянта на здійснення ТОВ «Т-М. Київ» та ТОВ «Комп Інформ Груп» підміни товару документально не підтверджується. Крім того, за аналогічного ланцюга постачання жодних питань до господарської операції Позивача з ТОВ «МТІ» у Відповідача не виникало, про що зазначено у висновках акту перевірки.

Поряд з цим, в акті перевірки зазначено, що у березні 2015 року податковий кредит ТОВ «Комп Інформ Груп» сформовано, зокрема, за рахунок господарських відносин з ТОВ «Вест Метал Груп» на суму 387 170,00 грн., однак аналіз Єдиного реєстру податкових накладних, як зазначає Апелянт, свідчить, що товар, який був реалізований Позивачу за договором від 16.03.2015 року №1603-1, ТОВ «Вест Метал Груп» не придбавався. Разом з тим, Відповідачем не зазначено, який період господарських відносин контрагента Позивача підлягав дослідженню, що унеможливлює врахування даних доводів в якості беззаперечної підстави для визнання господарської операції безтоварною.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 року зобов'язано ДПІ у Печерському районі надати: належним чином завірені копії наказу про проведення перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Комп Інформ Груп» від 02.12.2015 року №2746 та направлення на перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Комп Інформ Груп» від 02.12.2015 року №1375/26-55-22-03; інформацію щодо руху товарів по ланцюгах постачання до товариства з обмеженою відповідальністю «Комп Інформ Груп» з посиланням на відомості, що містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, запитуваних судом документів Відповідачем надано не було. Крім того, у судовому засіданні представник ДПІ у Печерському районі повідомив про неможливість надання даних документів.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Аналогічна позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з критичною оцінкою Окружним адміністративним судом м. Києва посилання Відповідача на встановлення факту взаємовідносин Позивача з контрагентами, які мають ознаки фіктивності, оскільки встановлення даних обставин не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ТОВ «Комп Інформ Груп», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Булвес проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив:

« 70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З огляду на викладене посилання Апелянта на порушення контрагентами Позивача -податкової дисципліни в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог є, на переконання судової колегії, помилковими.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав визнання безтоварними господарських операцій Позивача з ТОВ «Вест Метал Груп», ТОВ «Т-М. Київ», ТОВ «Ронерс», у зв'язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пп. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу закріплено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Приписи п. 198.3 ст. 198 ПК України регламентують, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 п. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Вест Метал Груп», ТОВ «Т-М.Київ», ТОВ «Ронерс» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у Відповідача не було.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комп Інформ Груп» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.