Справа № 806/1049/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"18" вересня 2017 р. Справа № 806/1049/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Кошиль О.Ю.,

позивача, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Житомирській області, ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області третя особа: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 108080,00 грн. ,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання неправомірними дії щодо невиплати одноразової грошової допомоги та зобов'язання здійснити виплату такої грошової допомоги у розмірі 108080,00 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 року позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом "в" пункту 4 частини першої статті 99 Закону України "Про Національну поліцію".

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом "в" пункту 4 частини першої статті 99 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування посилався на відсутність підстав для призначення позивачеві одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського за ст.97 Закону України "Про поліцію", оскільки відповідно до витягу з акту огляду МСЕК позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Позивач також не погодився з частковим задоволенням позову постановою суду першої інстанції, та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції ухвали нове рішення, яким зобов'язати відповідача розглянути питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМ України від 21.10.2015 р. №850.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач з 2003 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року в порядку переатестування був призначений на посаду інспектора Коростенського відділу поліції ГУ Національної поліції в Житомирській області.

11.03.2016 року ОСОБА_3 був звільнений з органів національної поліції за станом здоров'я. 18.04.2016 року Житомирською обласною МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності по захворюванню, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Довідкою, доданою до акту огляду Житомирською обласною МСЕК від 18.04.2016 року ОСОБА_3 підтверджено встановлення останньому з 21.03.2016 року третьої групи інвалідності за наявності захворювання, пов'язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с.13).

Надалі позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням третьої групи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на що листом від 24.11.2016 р. №2423/29/05- 2016 року йому відмовлено з підстав не проходження служби в поліції.

На думку відповідача дія Закону України "Про Національну поліцію" в даному випадку не поширюється на позивача.

15.03.2017 року ОСОБА_3 отримав відповідь від УМВС України в Житомирській області про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги згідно Постанови КМУ України від 21.10.2015 року №850, з тих підстав, що останній на час втрати працездатності та написання заяви про призначення одноразової допомоги був поліцейським.

Не погоджуючись з діями відповідача та третьої особи позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

16.09.2015 року Кабінет Міністрів України у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про Національну поліцію" постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ та утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в поліції, втратив працездатність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби, та був звільнений зі служби в поліції саме через хворобу, викликану цим захворюванням.

Так, за змістом ст.97 Закону N 580-VIII одноразова грошова допомога в разі визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, в тому числі у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.2 ст.97 Закону №580).

Відповідно до пункту першого розділу першого Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 (далі Порядок №4) цей Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

За приписами п.1 розділу ІІ Порядку №4 Днем виникнення права на отримання ОГД є у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Фактичною підставою для відмови позивачеві у виплаті одноразової грошової допомоги стало те, що хвороба позивача, як зазначено в копіях витягів та довідок МСЕК, пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в поліції. У зв'язку з чим, відповідач вважає, що виплата одноразової грошової допомоги неможлива на підставі ст. 97 Закону №580.

Колегія суддів вважає ці доводи відповідача неприйнятними з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Таким чином, дія затверджених цими постановами Порядків поширюється на працівників міліції.

Позивач з органів поліції був звільнений 11.03.2016 року, а визначення йому інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби, мало місце 18.04.2016р., тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.97 Закону N 580-VIII.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 916 від 12 вересня 2016 року внесено зміни до Порядку № 4, відповідно до яких пункт 5 розділу I доповнено підпунктом 4 такого змісту: "4) пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.".

Отже, з врахуванням вищезазначених змін відповідно до пп.4 п.5 розділу І Порядку №4 значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

На час виникнення спірних відносин Порядком №4 передбачено, що втрата працездатності поліцейського, пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ є підставою для призначення одноразової грошової допомоги.

За змістом розділу IV цього ж Порядку та умов вирішення питання про призначення та виплату Позивачу відповідної одноразової грошової допомоги віднесено до повноважень начальника Головного управління Національної поліції або особи, на яку покладено виконання таких функцій.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до положень ч.4 ст.100 Закону N 580-VIII така одноразова грошова допомога призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Аналогічний висновок викладено в листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 09.03.2017року щодо виплати такої допомоги, окрім інших осіб, Позивачу за останнім місцем його служби як поліцейського (а.с.44).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом "в" пункту 4 частини першої статті 99 Закону України "Про Національну поліцію".

Щодо апеляційної скарги позивача, то колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Дійсно, у ч.5 ст.100 Закону N 580-VIII прямо зазначено, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Водночас з позовної заяви не можливо встановити, що позивач має право на отримання одноразової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами.

У своїх поясненнях під час апеляційного розгляду він вказав на те, що його вимогу про зобов'язання виплатити йому одноразову грошову допомогу згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 слід розуміти так, що йому слід виплатити одноразову допомогу, у розмірі визначеному саме цією постановою, тобто 150 прожиткових мінімумів.

З цього приводу колегія суддів відзначає наступне.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України "Про національну поліцію" в повному обсязі. Одночасно з цим втратив чинність Закон України "Про міліцію".

У період між цими датами затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, який набрав чинності 31.10.2015 року.

Як слідує з вищезгаданої постанови її прийнято відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", тобто вона підлягає застосуванню виключно до працівників міліції.

Саме статтею 23 Закону України "Про міліцію" визначалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні умови виплати одноразової допомоги знайшли своє відображення у Постанові Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Таким чином позивач, якому встановлено 3 групу інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мав місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, мав би право на отримання одноразової допомоги у розмірі визначеному ст.23 Закону України "Про міліцію" за умови, що ця група інвалідності йому була б встановлена у період дії зазначеної норми.

Натомість матеріали справи свідчать, що позивачу група інвалідності встановлена з 21.03.2016 року, коли норма ст.23 Закону України "Про міліції" вже не діяла і втратила чинність, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Саме в цей момент він отримав право на виплату одноразової допомоги і на той момент єдиним законодавчим актом, який визначав вид та розмір цієї допомоги, був Закон України "Про національну поліцію".

Твердження позивача про те, що до спірних правовідносин мають застосовуватися норми підзаконного правового акту (Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850), який не втратив чинність, однак виданий на підставі норми закону, який втратив чинність (ст.23 Закону України "Про міліції") є хибними.

На час встановлення йому групи інвалідності був чинний Закон України "Про національну поліцію", відповідні підзаконні акти, видані на його виконання, які визначили, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в сумі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як особі, якій визначено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ. Саме ці нормативні акти підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позовна заява свідчить про те, що сам позивач при зверненні до суду вважав, що має право на виплату допомоги в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму. Так, він просив стягнути з відповідача 108 тис. 080 грн., що складає 70 прожиткових мінімумів у загальному розмірі (1544 грн.).

Обравши спосіб судового захисту прав позивача шляхом зобов'язання Головне управління Національної поліції в Житомирській області розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом "в" пункту 4 частини першої статті 99 Закону України "Про Національну поліцію" суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки 70 прожиткових мінімумів на одну працездатну особу (1600 грн.) на час винесення судового рішення складало суму 112 тис. грн., тобто більшу суму, ніж просив позивач.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення з цих підстав, оскільки суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Такий спосіб захисту прав позивача є більш ефективним, оскільки розмір одноразової грошової допомоги не є сталим, а визначається з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Житомирській області, ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "22" вересня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11501

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області вул.Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10008

4-третій особі: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії - вул.Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10014,