Справа № 802/1103/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 вересня 2017 р. Справа № 802/1103/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової К.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Богуславської В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про: визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що звернувшись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га на території Лучинчицької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, отримала відмову. Так, відповідач листом відмовив ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, з яким позивач не погоджується та вважає його протиправним.

За наведених обставин, звернулась до суду із адміністративним позовом про визнання протиправною відмову відповідача викладену в листі від 06.06.17 за №Т-7522/0-3385/6-17 та зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що ОСОБА_3 звернулась із клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За результатами розгляду її звернення відповідачем відмовлено, оскільки виявлено не відповідність місця розташування земельної ділянки на графічних матеріалах та не відповідність схемі землеустрою документації по формуванню території сільської ради. Зокрема, в 1995 році Вінницьким філіалом інституту землеустрою було розроблено проект формування території і встановлення меж Лучинецької сільської Ради народних депутатів Мурованокуриловецького району Вінницької області, з якого убачається, що на графічних матеріалах визначено землі які переходять у запас, землі, що відносяться до резервних територій населеного пункту. В свою чергу земельна ділянка, яку бажає отримати позивач у власність у межах норм безоплатної приватизації проектувалась єдиним масивом і не відноситься ні до резервних територій, ні до земель запасу, а тому не може бути передана у межах безоплатної приватизації. Відтак, підстави для задоволення адміністративного позову відповідач не вбачає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

26.04.2017 р. ОСОБА_3 звернулась із клопотанням через Центр адміністративних послуг "Прозорий офіс" до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Згідно опису прийнятих документів до вказаного клопотання позивачем додано викопіювання із кадастрової карти, копію паспорта, копію ідентифікаційного номера та клопотання про дозвіл на розробку.

За наслідком розгляду даного клопотання, листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.06.2017 р. за №Т-7522/0-3385/6-17 ОСОБА_3 повідомлено, що відповідно до представлених документів місце розташування земельної ділянки зазначене на графічних матеріалах, не відповідає схемі землеустрою документації по формуванню території сільської ради, а також не містить обґрунтованих рішень організації раціонального використання та охорони земель, а саме здійснюється перерозподіл земель без врахування потреби сільського господарства та розвитку території.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відмові у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що викладена у листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.06.2017 р. за №Т-7522/0-3385/6-17, суд виходить з наступного.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року (далі - Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з підпунктів 31, 50 пункту 4 Положення №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи; погоджує в межах повноважень, передбачених законом, документацію із землеустрою.

Пунктом 7 Положення №15 передбачено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Оскільки спірна земельна ділянка належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відноситься розгляд питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянок та його затвердження.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу .

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом із тим, як видно із листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.06.2017 р. за №Т-7522/0-3385/6-17, відмова у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки аргументована тим, що у поданих документах не міститься обґрунтованих рішень організації раціонального використання та охорони земель, а саме здійснюється перерозподіл земель без врахування потреби сільського господарства та розвитку території.

Проте суд звертає увагу на те, що вимогами статті 118 ЗК України не передбачено обов'язку особи, яка подає клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства подавати схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, рішення організації раціонального використання та охорони земель.

Крім того, відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу забороняється вимагати додаткові матеріали та документи не передбачені цією статтею.

В свою чергу, оцінюючи позицію представника відповідача щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки, зазначеного на графічних матеріалах, схемі землеустрою документації по формуванню території сільської ради, суд зазначає про наступне.

Як зазначалось вище за наслідком розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі наявності підстав для відмови, така має бути мотивована.

Разом з тим, відмова викладена у листі-відповіді від 06.06.2017 р. за №Т-7522/0-3385/6-17 не містить обґрунтування в чому саме полягає не відповідність місця розташування земельної ділянки, на яку хоче отримати дозвіл ОСОБА_3 схемі землеустрою документації по формуванню території сільської ради.

Перевіряючи позицію відповідача в даній частині, суд зазначає, що схема землеустрою документації по формуванню території сільської ради до матеріалів справи не надана. Натомість було долучено до матеріалів лише проект формування території і встановлення меж Лучинецької ської сільськї ради народних депутатів Мурованокуриловецького району Вінницької області від 1995 року, який в установленому порядку не затверджений. Відмітка про його затвердження сільською радою відсутня.

Згідно Проекту, формування території і встановлення меж Лучинецької сільської ради народних депутатів розродблено з метою створення її органами всіх питань місцевого управління, виходячи з інтересів населення, що проживає на її території, на підставі законодавства України та повної економічної самостійності. Склад та зміст проектної документації розроблений у відповідності з вказівками по складанню проектів формування території і встановлення меж сільських (селищних) рад.

Частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) - так звані "похідні повноваження".

Враховуючи наведене, суб"єкт владних повноважень приймаючи рішення має діяти лише в межах своїх повноважень та згідно із законом. Рішення має бути чітким та зрозумілим. Вказані критерії суб"єктом владних повноважень не дотримані, що призвело до прийняття протиправного рішення (відмови), викладеного у листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.06.2017 за №Т-7522/0-3385/6-17, яке не ґрунтується на нормах закону та є протиправним.

Водночас надаючи оцінку вимогам позивача щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3, необхідно зазначити, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином, з огляду на наявність у суду права за умови задоволення вимог адміністративного позову прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчити певні дії, а також враховуючи протиправність відмови суб'єкта владних повноважень у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, суд доходить висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених прав, у зв'язку з чим вказана вимога також підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, дають суду підстави для постановлення висновків, які спростовують доводи відповідача, а встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу оскаржуваної відповіді, відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер та позов підлягає задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати у даній справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену у листі №Т-7522/0-3385/6-17 від 06.06.2017 у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га на території Лучинчицької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути повторно клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га на території Лучинчицької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: