Справа № 810/2398/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року № 810/2398/17

Київський окружний адміністративний суду складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 31.03.2017 №46-13-02, №47-13-02, №48-13-02 про визначення грошового зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в податкових повідомленнях-рішеннях вказано 2015 рік, що не відповідає положенням підпункту пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, у відповідності до якого базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу, який визначає, що податкове повідомлення - рішення про сплату суми податку надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним ) періодом (роком). Позивач вважає, що в оскаржених рішеннях зазначено 2015 рік, то вона повинна отримати такі повідомлення-рішення до 1 липня 2016 року. Крім того, до 01 липня 2017 року контролюючий орган зобов'язаний надіслати (вручити) податкове повідомлення - рішення із зобов'язанням сплатити податок на цю ж нежитлову нерухомість за податковий період - 2016 рік. Вважає, що це призведе до того, що у 2017 році вона повинна сплатити податок на нежитлову нерухомість як за 2015 та і за 2016 роки, що, в свою чергу, являється порушенням її прав та інтересів.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі та в межах чинного законодавства. Зазначив, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником нежитлових будівель, що є обєктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. У звязку з чим, відповідачем проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік та винесено відносно позивача оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 10 ОСОБА_1 09.04.2003 придбано майно, в т.ч. будівлі та споруди загальною площею 1263,2 м2, 73,4м2, 33,77м2, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневий прорив, 72.

Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації станом на 15.04.2003 ОСОБА_1 є власником комплексу, нежитлові будівлі «А» - 1263,2 м2, «В» - 73,4м2, «Д» - 33,77м2 за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневий прорив, 72. В графі «підстава виникнення права власності» зазначено договір купівлі-продажу №1697 від 09.04.2003.

31 березня 2017 року податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення № 46-13-02 на суму 4615,73 грн., № 47-13-02 на суму 268,20 грн., № 48-13-02 на суму 123,14 грн. По даними податковими повідомленнями-рішеннями визначено грошове зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач не погодившись з даними рішенням звернулась зі скаргою до ДФС України та рішенням ДФС України від 23.06.2017 №8041/К/99-99-11-02-01-14 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу без задоволення.

В подальшому позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, згідно з яким внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Зокрема, розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Згідно з приписами ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Приписами пп. 266.3.1. п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України зазначено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.7.1. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пп. 266.7.4. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов'язані щоквартально у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем розташування такого об'єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 266.9.1. п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу України, податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Відповідно до пп. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що податковим органом 31.03.2017 року було винесено податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки №46-13-02 на суму 4615,73 грн., №47-13-02 на суму 268,20 грн., №48-13-02 на суму 123,14 грн.

Відповідно до рішення №1404-71-VІ від 29.01.2015 Білоцерківської міської ради ставка податку на нерухоме майно 0,3 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Судом встановлено, що позивач з 09.04.2003 є власником комплексу, нежитлові будівлі «А» - 1263,2 м2, «В» - 73,4м2, «Д» - 33,77м2 за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневий прорив, 72, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до положень ст. 102 Податкового кодексу України, податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов'язань.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірне винесення податковим органом податкових повідомлень-рішень та нарахування позивачу податкового зобов'язання.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі та на виконання норм податкового законодавства.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.