Справа № 145/1264/16-а
Суддя: Мазурчак А. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/1264/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

08.09.2017 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

з участю секретаря Мигдальської Н.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Михайлюк О.І.,

представників третіх осіб Березюк С.Я., Ілініча М.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_6 до Гніванської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень, треті особи на стороні відповідача КП "Вінницьке ООБТІ", ПАТ "Гніванський завод спецзалізобетон",

встановив:

ОСОБА_6 звернулась до суду із заявою, в якій вказує, що вона - власник 66% будинку АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 18 листопада 1963 року.

Належна їй частина будинку складається з наступних приміщень: веранди І площею 6,0 кв.м.; кімнати 1 площею 20, 1 кв.м.; кімнати 2 площею 1,8 кв.м.; кімнати 4 площею 10,6 кв.м.; кімната 5 площею 7,2 кв.м.; коридору 1 площею 3,6 кв.м.; кухні 2 площею 10,5 кв.м., ванна кімната 3 площею 3,9 кв.м. Загальна площа належної їй частини будинку становить 73, 7 кв.м.

У 1998 році на прохання Гніванської міської ради нею було передано їй у тимчасове користування частину належного їй будинку, яка складалась з веранди: 1 площею 6.0 кв.м.; кімнати 1 площею 20. 1 кв.м.; кімнати 2 площею 1.8 кв.м. Інша частина будинку залишилась у її користуванні. У переданому приміщенні мало бути тимчасово розміщене структурний підрозділ Вінницького ООБТ1. За їх домовленістю з Гніванською міською радою дана частина будинку мала бути їй повернута їй за першою її вимогою.

Вона випадково дізнавалась, що Тиврівський структурний підрозділ Вінницького ООБТІ готує документи на приватизацію земельної ділянки, на якій розташована частина належного їй будинку.

20 квітня 2016 року вона звернулась із заявою до голови Гніванської міської ради про запобігання можливого порушення її права власності.

17 травня 2016 року їй направлений лист виконавчого комітету Гніванської міської ради за № 02-13/546, у якому їй повідомлялось про прийняття рішення 6 сесії Гнівнської міської ради 5 скликання від 10 січня 2007 року «Про надання дозволу Тиврівському структурному підрозділу Вінницького ООБТІ та складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3, в постійне користування». та адміністрація КП «ВООБТІ» розпочала виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0290 га в постійне користування та балансоутримувачем частини належного їй будинку є КП «ВООБТІ».

27 травня 2016 року вона звернулась до голови Гніванської міської ради із заявою про надання їй інформації, з якої підстави належна їй частина будинку перебуває на балансі КП ВООБТІ.

31 травня 2016 року виконавчим комітетом Гніванської міської ради їй було надісланий лист за № 02-10/587, до якого були додані копії рішень виконавчого комітету Гніванської міської ради № 103 від 23.06.1998 року про прийняття на баланс міської ради буднику АДРЕСА_3, загальною площею 101,6 кв.м.; № 243 від 15.12.1998 року про передану на баланс ДКП ВООБТІ частини будинку АДРЕСА_3 та копія рішення Гніванської міської ради № і 80 від 10 січня 2007 року про надання дозволу Тиврівському структурному підрозділу Вінницького ООБТІ на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3, в постійне користування.

Оскільки належну їй частину будинку у власність Гніванської міської ради вона не передавала, а передала у тимчасове користування, письмової згоди на прийняття її частини будинку на баланс міської ради , на вилучення у неї земельної ділянки, на якій вона розташована та ділянки, яка необхідна для її обслуговування, вона не давала, дані рішення є протиправними , такими, що порушують її право власності.

Просить визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Гніванської міської ради №103 від 23.06.1998 року в частині прийняття на баланс міської ради буднику АДРЕСА_3, площею 61, 5 кв.м.; № 243 від 15.12.1998 року в частині передачі на баланс ДКП ВООБТІ частини будинку АДРЕСА_3, яка складається з веранди 1 площею 6,0 кв.м.; кімнати і площею 20,1 кв.м.; кімнати 2 площею 11,8 кв.м., загальною площею 37,9 кв.м. та рішення 6 сесії Гніванської міської ради 5 скликання від 10 січня 2007 року «Про надання дозволу Тиврівському структурному підрозділу Вінницького ООБТІ на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3, в постійне користування».

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали, просять його задоволити із наведених в ньому підстав.

Крім того, ОСОБА_1 пояснила, що ніяких грошей від заводу «СЗБ» за викуп належного позивачці будинку, який планувався під знесення для забудови нового мікрорайону, позивачці не виплачувалось і заява написана від імені ОСОБА_6 на ім'я директора заводу «СЗБ» на виплату їй коштів за знесений будинок по АДРЕСА_3 написана не її матір'ю (позивачкою у справі), однак дану заяву не вважає доказом у справі і тому відмовляється від свого права заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Представник позивачки ОСОБА_2 пояснив, що позивачка не давала згоди на прийняття міською радою рішення про взяття на баланс її будинку і таке рішення ніколи не виконувалося та міськрада його на баланс не приймала. Дані рішення прийняті поза межами повноважень міської ради і про порушення свого права власності вона дізналася недавно, тому і не зверталась раніше з вимогою про звільнення її частини будинку. ЇЇ права на будинок стверджуються відповідним свідоцтвом про право власності, яке в неї не вилучалось і рішень про знесення її будинку не приймалось. Документи надані заводом «СЗБ» про перерахування коштів за спірний будинок вважає неналежними доказами, оскільки на платіжному документі відсутній штамп про проведення банківської операції.

Представник Гніванської міської ради Михайлюк О.І. позов не визнала та пояснила, що у Гніванської міської ради відсутні дані про взяття на баланс будинку АДРЕСА_3, відсутні також рішення про знесення даного будинку, а на час прийняття рішень №№ 103 , 243 начальником відділу капітального будівництва -Гніванської міської ради був ОСОБА_8 До даних рішень в міськраді немає ніяких документів. Приймалося рішення про надання дозволу ВООБТІ на проведення капремонту в даному будинку.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог КП «ВООБТІ» Березюк С.Я. вважає, що позов є безпідставним, оскільки оскаржуваними рішеннями права позивачки не порушено, так як за будинок по АДРЕСА_3 вона отримала дві трикімнатні квартири по АДРЕСА_1 та належну грошову компенсацію. За чинним на той час законодавством громадяни УРСР не могли квартиру, маючи при цьому на праві власності будинок.

Представник залученої до участі у справі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог ПрАТ «Гніванський завод «Спецзалізобетону» Ілініч М.О. зазначив, що право власності на будинок в АДРЕСА_3 , позивачці не належить, так як будинок повністю викуплений Гніванським заводом «СЗБ» за рахунок його коштів, а також власники та жильці будинку були забезпечені квартирами за рахунок житлового фонду заводу.

Суд, вислухавши осіб, як беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Гніванської міської ради №103 від 23.06.1998 року вирішено прийняти на баланс Гніванської міської ради будинок АДРЕСА_3, загальною площею 101,6 кв.м. з подальшою передачою Вінницькому ООБТІ на праві власності приміщень площею 66,3 кв.м., які вони займають ( т. 1 а.с.12).

Рішенням виконавчого комітету Гніванської міської ради № 243 від 15.12.1998 року вирішено передати на баланс на праві державної власності ДКП ВООБТІ частину будинку АДРЕСА_3, загальною площею 66,3 кв.м. (т.1 а.с.13).

Рішенням 6 сесії Гніванської міської ради 5 скликання від 10 січня 2007 року «Про надання дозволу Тиврівському структурному підрозділу Вінницького ООБТІ на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3, в постійне користування» надано дозвіл Тиврівському структурному підрозділу ВООБТІ на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3, орієнтовною площею 0,0290га під надання її в постійне користування.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд вважає, що даними рішеннями права позивачки не порушено, а тому підстав для їх скасування не вбачається, виходячи з такого.

Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Гніванської селищної ради 18.11.1963року ОСОБА_6 на праві власності належало 66% домоволодіння в АДРЕСА_3 (а.с. 6) .

Однак, в 1982 році належна позивачці на той час частина будинку по АДРЕСА_3, була вилучена у неї в зв'язку з вилученням земельної ділянки для громадських потреб в порядку ст. 142 ЦК УРСР 1963року.

Тобто взамін вилученої у позивачки частини будинку вона та члени її сім'ї були забезпечені жилими приміщеннями (квартирами). Крім того, позивачка одержала грошову компенсацію відповідно до чинного на той час законодавства.

Будучи допитаною в якості свідка представник позивачки - ОСОБА_1 дала показання про те, що її мати -ОСОБА_10 прийняла в дар ? будинку АДРЕСА_3. Іншим співвласником будинку була ОСОБА_11

В 1956 р.- 1961 р. співвласниками було зведено практично новий будинок, який прийнято в експлуатацію в 1963 році. ОСОБА_11 відійшло 34 %, а ОСОБА_6 - 66 % від усього будинковолодіння, оскільки її батьки спорудили добудову до їхнього будинку і за рахунок цього збільшилась їхня частка в будинковолодінні.

В наступному судовому засіданні уточнила, що батько сам побудував новий будинок по АДРЕСА_3, ОСОБА_11 в розрахунок за будівництво подарила її мамі частину даного будинку, потім батько прибудував ще прибудову і тоді отримали свідоцтво про право власності.

Дві кімнати в належну батькам частину будинку її батько - ОСОБА_12, за усною домовленістю із головою Гніванської міської ради передав в тимчасове користування Гніванській міській раді для розміщення БТІ. На яких умовах та на який період передано частину будинку ні їй, ні її матері - позивачці по справі - не відомо. Рештою належною їм часткою вони користувалися самі і ніколи з будинку не виселялися. Ще на дуже короткий проміжок часу батько дозволяв користуватися працівникам Тиврівських РЕМ.

Її покійний чоловік працював юрист-консультом на Гніванському заводі «СЗБ» і як працівник заводу отримав квартиру в 9-ти поверховому будинку в АДРЕСА_1. Оформленням документів займався її чоловік. Ордер на вселення в дану квартиру вона не бачила і не була основним квартиронаймачем. Вона із чоловіком у 1984 році, на час отримання ним квартири АДРЕСА_2, були прописані в будинку його батьків по АДРЕСА_4, а не в її батьків по АДРЕСА_3, хоча там періодично проживали.

Яким чином її батько отримав квартиру АДРЕСА_1, їй і позивачці не відомо. Батько був дуже комунікабельною особою і на яких підставах він домовлявся про розміщення в будинку по АДРЕСА_3, БТІ та енергодільниці Тиврівського РЕМ їм також невідомо.

При житті її батько займався приватизацією земельної ділянки під їхнім будинком по АДРЕСА_3 він хотів приватизувати земельну ділянку під всім будинком однак йому не дали землю під будинком, а лише 6 соток під городом. Він отримав на ім'я матері - ОСОБА_6 Державний акт на підставі рішення від 2007 року, а в 2012 році отримали новий Державний акт на дану земельну ділянку.

До звернення до суду із даним позовом її батьки нікому не заявляли вимоги про звільнення їхнього будинку по АДРЕСА_3. Договорів оренди із РЕМ та БТІ договорув оренди приміщення батьки не хотіли укладати , що потім не було проблем із законом.

Ніяких прибудов чи перебудов у даному будинку ні БТІ, ні РЕС не проводили за виключенням дрібного ремонту східців та покриття.

В подальшому ОСОБА_1 частково змінила показання та заявила, що коли їхній будинок планувався під знесення, то їй за рахунок заводу «СЗБ» було надано квартиру по АДРЕСА_5, а батьки також отримали квартиру в одному будинку з нею. Пізніше, коли стало зрозуміло, що зносити будинок по АДРЕСА_3, не будуть, то вони із батьками відмовились від наданих їм квартир по АДРЕСА_5 і повернулись до свого будинку по АДРЕСА_3. На той час її чоловік був в конфліктних відносинах з її батьками і вони не хотіли, щоб він з ними жив, а тому він пішов жити в будинок своєї матері на АДРЕСА_10, а вона пішла з батьками і жила з ними біля 2-х місяців.

В 1985 році її чоловік отримав квартиру АДРЕСА_2, а батькам надали квартиру АДРЕСА_1 в цьому ж будинку. Яким чином були отримані ці квартири ні їй, ні її матері, невідомо.

Земля по АДРЕСА_3, її батьками приватизована не вся, а лише та, якою вони фактично користувалися в розмірі 0,0603га, згідно рішення за 2007 рік, а в 2012 році отримано Державний акт нового зразка та з усуненням помилок, які були допущені в старому Державному акті на право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка, яка розташована під частиною будинку по АДРЕСА_3, яку позивачка вважає своєю відповідно до Державних актів за 2007рік, та за 2012 рік не увійшла.

Батькові в міськраді сказали, що решту землі в місті їм приватизувати заборонено, а вони мають право її викупити.

Позивач ОСОБА_6 судові засідання для дачі особистих пояснень жодного разу не з'явилась, участі в судових засіданнях уникала.

Суд не погоджується з показаннями свідка ОСОБА_1, виходячи із зібраних у справі доказів.

Так, рішенням виконкому Тиврівської районної ради депутатів Вінницької області №107 від 30.04.1979 року вирішено виділити земельну ділянку під забудову мікрорайону в смт. Гнівань заводом «Спецзалізобетон», площею 12 га в межах АДРЕСА_6 ( т.1. а.с.163).

Згідно листа заступника директора заводу «Спецзалізобетон» голові Тиврівського райплану від 10.05.1983 року, завод приступає до будівництва 72 квартирного будинку в 4 кварталі поточного року і капітальних вкладень на дольову участь в житловому будівництві не передбачалось (т.1, а.с. 164).

Наказом № 76 Головного управління промисловості збірного залізобетону Міністерства промисловості будівельних матеріалів СРСР від 23.12.1983 року затверджено робочий проект і кошторис на будівництво 72 квартирного будинку №2 в м.Гнівані. (т.1 а.с. 165).

Факт відведення житлового будинку по АДРЕСА_3, під знесення у зв'язку із забудовою заводом «Спецзалізобетон» багатоквартирного будинку, та факт, що сім'ї позивачки були виділенні інші житлові приміщення, а саме квартири, стверджується рішенням виконавчого комітету Гніванської міської ради №138 від 11.08.1982 року (т.1, а.с.171-172) « Про виділення квартир в новозбудованому будинку заводом СЗБ по АДРЕСА_5 і в звільнених квартирах», яким було вирішено в зв'язку зі зносом 2-х будинків по АДРЕСА_1 і одного будинку по АДРЕСА_3, на місці яких буде будуватись багатоквартирний будинок заводом « Спецзалізобетон» виділити квартири в будинку АДРЕСА_5 наступним сім'ям, що проживають в цих будинках:

квартиру НОМЕР_1 ( 3 кімнати, площа 30,4 кв.м.) - ОСОБА_14 , склад сім'ї 2 чоловіки;

квартиру НОМЕР_2 ( 3 кімнати, площа 37,27 кв.м) - ОСОБА_1 , склад сім'ї 4 чоловіки;

квартиру НОМЕР_2 ( 3 кімнати, площа 37,27 кв.м.) - ОСОБА_6, склад сім'ї 3 чоловіки.

Згідно корінця ордеру №119 від 13.08.1982 року, виданого на підставі рішення виконкому Гніванської міської ради народних депутатів, ОСОБА_6, сім'я якої складається із трьох чоловік , надано право на заселення в 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_5.

В ордері стоїть відмітка «снос дома». Ордер отримано 13.08.1982 року. Склад сім'ї : ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_15 - чоловік, ОСОБА_16 -мати (т.1 а.с. 202).

Слід зазначити, що свідок ОСОБА_1 на початку розгляду справи взагалі заперечувала отримання позивачкою та її сім'єю даних квартир та припинення користування її батьками спірним будинком.

Також, згідно листа директора заводу «СЗБ» № 4787/05 від 06.06.1983р. (т.1. а.с.173) він просить голову Гніванської міськради Шевчука І.І. в зв'язку із початком будівництва 72- квартирного будинку терміново звільнити житловий будинок АДРЕСА_3, який підлягає зносу, і, в якому в даний час за його розпорядженням знаходиться телеательє.

Дані обставини також свідчать про те, що станом на червень 1983року сім'я позивачки в даному житловому будинку не проживала.

Відповідно до Акту державної приймальної комісії про приймання закінченого будівництвом об'єкту від 29.12.1984 року (т.1 а.с. 167 - 170), прийнято в експлуатацію 72 - квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1.

В даному будинку позивачка, її сім'я, а також сім'я представника позивачки ОСОБА_1 отримали окремі квартири.

Так, згідно корінця ордеру №23 від 02.02.1985 р.(т.1 а.с.182), виданого на підставі рішення виконкому Гніванської міської ради від 13.12. 1984р. № 235 ОСОБА_15 ( чоловіку позивачки), сім'я якого складається із трьох чоловік, надано право на заселення в 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1. В ордері стоїть відмітка «дом под снос». Склад сім'ї: ОСОБА_15, 1926 р.н. - заявник, ОСОБА_6, 1931 р.н. - дружина, ОСОБА_16 - теща.

Відповідно до корінця ордеру №33 від 02.02.1985 р.(т.1 а.с.184) , виданого на підставі рішення виконкому Гніванської міської ради від 13.12. 1984р. № 235 ОСОБА_1, сім'я якої складається із 4 чоловік, надано право зайняти 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2. В графі «інші відомості» зазначено «по зносу». Зазначеним спростовуються показання ОСОБА_1 в частині того, що вона не була основним квартиронаймачем, а дана квартира отримана її чоловіком від заводу «СЗБ».

Також було надано квартиру в даному будинку ОСОБА_19 - спадкоємиці колишньої співвласниці будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_20 Відповідно до корінця ордеру №26 від 04.02.1985 р.(т.1, а.с.183), виданого на підставі рішення виконкому Гніванської міської ради від 13.12. 1984р. № 235 ОСОБА_19, сім'я якої складається із 2 чоловік, надано право на заселення в 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_7. В ордері в графі «інші відомості» також зазначено « дом под снос». Склад сім'ї ОСОБА_19 -1926 р.н. - заявник. ОСОБА_21 1936 р.н. - чоловік.

В подальшому 03.08.1993року позивачка ОСОБА_6, її чоловік - ОСОБА_15 та онука - ОСОБА_22 отримали свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 77).

03.02.1994року представник позивачки ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_23 та син - ОСОБА_23 отримали свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 78).

Доводи представника позивача про те, що її чоловік - ОСОБА_23 перебував на квартирному обліку на заводі «СЗБ» нічим не підтверджено , спростовуються листом заводу «СЗБ» від 10.02.2017 року (а.с.160), в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_24, ОСОБА_23, ОСОБА_19, ОСОБА_21 в списках про черговість робітників заводу по отриманню житла не значились, а юрист заводу ОСОБА_23 проживав із родиною в АДРЕСА_3.

Так само суд вважає безпідставними показання свідка ОСОБА_1 про те, що її батько був комунікабельною людиною, а тому йому виділили трикімнатну квартиру.

Доказів про те, що будь-хто з сім'ї позивачки перебував на квартирному обліку в Гніванській міські раді не надано.

Крім того, позивачці було сплачено грошову компенсацію за вилучену у неї частину будинку в АДРЕСА_3 та зелених насаджень.

Так, рішенням виконкому Тиврівської районної ради народних депутатів №12 від 20.01.1984 року затверджено оціночні акти Вінницького інвентарбюро та оціночної комісії на знесення власних будівель і зелених насаджень під забудову мікрорайону в межах АДРЕСА_5 в сумі 403732 крб. та зелених насаджень в сумі 16474 крб., в якому зазначено, що знесенню підлягають будівлі та зелені насадження, зокрема буд. АДРЕСА_3.

Згідно Оціночної відомісті на знесення індивідуальних жилих будинків та зелених насаджень, що належать на правах особистої власності громадян під забудову мікрорайону заводу СЗБ» (яка є Додатком до даного рішення» (т.1 а.с.209) «в пункті 37 зазначено, що вартість будинку по АДРЕСА_3 до переоцінки становила 14975; після переоцінки - 14816; коштовність зелених насаджень 698,79 (а.с.208).

До вище зазначеного рішення №12 від 20.01.1984р. також долучено Звідну оціночну відомість (а.с.210-211), в п.37 якої зазначено будинок АДРЕСА_3 « власники - ОСОБА_25, ОСОБА_20», початкова вартість 14975, процент зносу 1.6. Сума зносу 159 крб. Залишкова вартість 14816. Вартість зелених насаджень 698,79. Загальна сума до відшкодування 15514,79 крб.

Відповідно до рішення виконкому Гніванської міської ради народних депутатів Тиврівського району № 14 від 19.01.1984 року (а.с. 179) «Про сплату компенсації за знесені будинки та зелені насадження спадкоємцям», в зв'язку з тим, що власники будинків, які підлягали знесенню під забудову мікрорайону ОСОБА_26 та ОСОБА_27 померли, виконком Гніванської міської ради народних депутатів вирішив сплатити вартість будинків та зелених насаджень в розмірі, згідно оціночних актів Вінницького інвентарбюро та оціночної комісії, спадкоємцям ОСОБА_19 та ОСОБА_28, які раніше проживали відповідно по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_8 згідно їх заяв, врахувати, що будинки знесені в 1982 році і спадкоємцям надано житло по АДРЕСА_5.

Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів № 112 від 01.03.1984 р. «Про затвердження рішень Тиврівського райвиконкому від 23.11.83 № 285, 20.01.84 № 7» виконком обласної Ради народних депутатів вирішив рішення Тиврівського райвиконкому від 23.11.83 № 285 «Про знесення житлових будинків в АДРЕСА_3» затвердити та дозволити знесення індивідуальних житлових будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, що належать на правах особистої власності громадянам ОСОБА_26, ОСОБА_29, ОСОБА_6, ОСОБА_27, в зв'язку з будівництвом 72-квартирного житлового будинку заводу «Спецзалізобетон».

Громадянам ОСОБА_29, ОСОБА_6, спадкоємцям померлих ОСОБА_26, ОСОБА_20 сплатити вартість будівель, споруд та зелених насаджень, що підлягають знесенню, згідно з оціночними актами та діючим законодавством, за рахунок замовника.

Мешканцям будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 надати квартири в 70-квартирному житловому будинку по АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 212).

Відповідно до листа головного бухгалтера Гніванського заводу СЗБ ОСОБА_39, прокурору Тиврівського району Володавському Д.І. на його вимогу, яка надійшла 04.07.1984 року за вихідним номером 6743/03 від 26.07.84 р.- в серпні 1982 року виділено

а) ОСОБА_6 - 3-кімнатну квартиру,

б) ОСОБА_23 (зять ОСОБА_6) - трикімнатну квартиру,

в) ОСОБА_20 - двокімнатну квартиру.

Громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_20 не відшкодовується вартість належних зносу будівель, зелених насаджень через ненадання замісником директора по капітальному будівництву ОСОБА_31 належним чином оформлених документів, а саме не складено комісійний акт дійсної вартості будівлі на момент зносу; виведена дійсна вартість в оціночній відомості складена без врахування часу забудови, тому процент зносу визначено 1,06 %, в сумі 159 крб. від первісної вартості (а.с. 213).

Згідно супровідного листа в.о. прокурора Тиврівського району Куцького А.В., направленого 19.09.1984 р. за вих. № 678 директору Гніванського заводу «Спецзалізобетон» він повернув матеріали на відшкодування вартості підлягаючих зносу будівель і зелених насаджень, належних на праві особистої власності ОСОБА_6 і ОСОБА_32 В листі вказав, що перевіркою встановлено, що оцінка будівель та зелених насаджень проведена компетентною комісією, оціночні акти затверджені рішенням Тиврівського райвиконкому, яке затверджене рішенням виконкому Вінницької Ради народних депутатів (а.с. 214). На листі міститься резолюція «Бух. Виплатити з 25.09.1984 р. до 10.10.1984 р.».

На зворотній стороні листа список громадян м. Гнівань, яким сплачується компенсація за знесені будинки і зелені насадження на ділянці будівництва мікрорайону, платіжним дорученням № 558 від 03.10.1984 року кошти зараховано у вклади в Ощадкасу № 2933/037 м. Гнівань. За № 1 в списку ОСОБА_6, якій оплачується 9779 крб. за знесений будинок, 511-18 крб. за зелені насадження, а разом 10290-18 карбованців.

Згідно заяви директору Гніванського заводу «Спецзалізобетон» ОСОБА_18 від ОСОБА_6 вона просить перерахувати їй на новий особистий рахунок в Гніванській ощадкасі належну їй суму грошей за знесений будинок по АДРЕСА_3. На заяві міститься резолюція «Бух. оплатити згідно заяви» (а.с. 218).

Згідно платіжного доручення № 558 від 03.10.1984 року Гніванський завод «Спец залізобетон» перерахував Тиврівській райощадкассі 15514,79 карбованців згідно прикладеного списку для зарахування у вклади компенсації за списання приватних будівель і зелених насаджень на ділянці будівництва мікрорайону в м. Гнівань на основі оціночних актів (а.с. 219).

На зворотній стороні платіжного доручення міститься список громадян м. Гнівань, яким сплачується компенсація за знесені будинки і зелені насадження на ділянці будівництва мікрорайону, платіжним дорученням № 558 від 03.10.1984 року кошти зараховано у вклади в Ощадкасу № 2933/037 м. Гнівань. За № 1 в списку ОСОБА_6, якій оплачується 9779 карб. за знесений будинок, 511-18 крб. за зелені насадження, а разом 10290-18 рублів. За № 2 в списку ОСОБА_19, якій оплачується 5037 крб. за знесений будинок, 187,61 крб. за зелені насадження, а разом 5224,61 крб.. Загальна сума по списку складає 15514-79 карбованців (а.с. 219).

Враховуючи викладене , суд не погоджується з доводами представників позивачки про те, що грошову компенсацію за будинок та зелені насадження позивачка не отримувала, так як у наданих суду ксерокопіях платіжних документів відсутній штамп Ощадбанку про проведення платіжної операції.

Слід зазначити, що згідно листа заступника начальника управління ПАТ «Ощадбанк» Мозгової С.В. від 20.06.2017 р. надісланого Тиврівському районному суду, відповідно до Постанови Національного Банку України № 601 від 08.12.2004 року «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання», меморіальні документи в національній і іноземній валюті та банківських металах, а також відомості за платіжними операціями в установах банку зберігаються 5 років.

У зв'язку з закінченням строків зберігання відомостей за платіжними операціями, Банк не може надати інформацію щодо проведення/не проведення розрахунків по платіжному дорученню № 558 від 10 жовтня 1984 із громадянами відповідно до доданого до платіжного доручення списку (а.с. 39 т. 2).

Відсутність штампу Ощадбанку про проведення платіжної операції , з огляду на зібрані по справі докази, не свідчить про її не проведення. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів № 323 від 27.07.1985 «Про затвердження рішення Тиврівського райвиконкому від 13.06.1985 № 143» виконком обласної ради народних депутатів вирішив: Рішення Тиврівського райвиконкому від 13.06.1985 р. № 143 «Про затвердження оціночних актів на знесення власних будівель та зелених насаджень під будівництво 80-квартирного житлового будинку заводу «Спецзалізобетон» затвердити та дозволити знесення індивідуальних житлових будинків, зокрема по АДРЕСА_3 в м. Гнівані. Мешканцям будинків, що зносяться надати квартири в 72-квартирному будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 220).

Крім того, свідок ОСОБА_5 дала показання про те, що в 1980 роках вона працювала на посаді старшого інженера відділу капітального будівництва Гніванського заводу «СЗБ» і займалась питаннями будівництва мікрорайону в місті Гнівні. Згідно проекту новий мікрорайон охоплював частину АДРЕСА_9, всю АДРЕСА_3 та ліву сторону АДРЕСА_6, а також частина АДРЕСА_1. Жителям будинків, які зносились надавали квартири за рахунок заводу «СЗБ». Будинок по АДРЕСА_3, підлягав знесенню. Приїжджали із Вінницького ОБТІ фахівці і її також запросили для участі в обмірах і оцінці будинку АДРЕСА_3, в якому на той час проживали сім'я ОСОБА_15, сім'я його доньки - ОСОБА_1 та сім'я ОСОБА_20. Всім зазначеним сім'ям за рахунок заводу «СЗБ» надано квартири в 9- ти поверховому будинку по АДРЕСА_1. Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_23 на той час працював на їхньому заводі юрисконсультом і тому, їй невідомо, чи їхній сім'ї надали квартиру в зв'язку із знесенням їхнього будинку, чи як працівнику заводу. Після виселення жильців із зазначеного будинку його знесення не провели, оскільки в Радянському Союзі розпочалась «перебудова» і в державі почалась нестача грошей і будівництво макрорайону було законсервовано, не дивлячись на те, що на нього вже був проект і розпочалось фінансування.

Свідок ОСОБА_36 дала показання, згідно яких, вона в м. Гнівані проживає з дитинства, працює на посаді заступника Гніванського міського голови. Раніше на місці 9-ти поверхового будинку в АДРЕСА_2, стояв госпрозрахунковий магазин та його склад. Приміщення

даного магазину та складу знесли для зведення на тому місці житлового будинку для працівників заводу Гніванського «СЗБ», а взамін завод за власні кошти будував для них нові склади та адміністративне приміщення магазину між м. Гнівань та с.Гриженці і на період будівництва нових приміщень. даний магазин перевели в будинок АДРЕСА_3, який також підлягав знесенню. На той час, в госпрозрахунковому магазині працювала її мати і вона часто приходила до мами на роботу - в будинок АДРЕСА_3 і знає всіх маминих співробітників, які працювали з нею в цьому будинку. В зазначеному будинку раніше проживала сім'я позивачки, яка були відселена і всім жителям зазначеного будинку завод «СЗБ» надав квартири. В 1993 році вона прийшла на роботу в Гніванську міську раду на посаду секретаря виконкому і їй добре відомо, що на той час, в будинку АДРЕСА_3 вже було розміщено БТІ і за кошти даної установи в будинку був проведений ремонт. Чоловік позивачки неодноразово звертався в Гніванську міську раду з проханням дозволити йому користуватись частиною будинку АДРЕСА_3 яка не була зайнята БТІ і, з якої виселилась дільниця Тиврівських РЕМ, а також просив дозволу на користування земельною ділянкою біля зазначеного будинку. Йому спочатку відмовляли, а потім тодішній голова міської ради ОСОБА_17 дозволив ОСОБА_15 використовувати, як майстерню частину будинку, із якої виселились електрики, і, яка не була зайнята БТІ. Ніхто більше на ту частину приміщення не претендував.

У 1980-х роках діяло старе законодавство про місцеві ради і лише із набранням чинності ЗУ «Про власність» стало гостро ставитись питання власності. Свідоцтва про право власності видавалися або погашались виключно за зверненням громадян, а до цього питання знесення приміщень вирішували власники, а не міська рада.

Свідок ОСОБА_37 показав, що в 1980-х роках він обіймав посаду начальника відділу капітального будівництва Гніванського заводу «СЗБ». Він особисто їздив в Москву в Міністерство капітального будівництва СРСР та вирішував питання фінансування будівництва нового мікрорайону в м. Гнівані. Один 9-ти поверховий будинок будували згідно затвердженого Генплану по АДРЕСА_1, другий такий будинок та кочегарка мали будуватись по АДРЕСА_3. Будинок під АДРЕСА_3, в якому зараз БТІ , також був запланований під знесення і з нього виселили всіх жильців і надали їм квартири в заводських будинках по АДРЕСА_5. Про це оголошував на засіданні профкому його голова ОСОБА_38 Відселення в даному будинку провели, коли ще не почалось будівництво по АДРЕСА_3, оскільки поряд на будівництві по АДРЕСА_1 мав працювати башенний кран. Кошти на витрати, пов'язані з відселенням були виділені і повинні були виплачувались власникам будинку бухгалтерією заводу. Оцінкою майна, за яке мали виплачуватись гроші власникам займався профком. В Акті про тимчасове не знесення, а передачу будинку АДРЕСА_3 в тимчасове користування ремонтно - будівельному цеху для побутових потреб зазначено його прізвище, але підпис стоїть інженера його відділу ОСОБА_35, яку він уповноважив замість себе на обстеження даного будинку, зміст акту відповідає фактичним обставинам справи.

Свідок ОСОБА_17 дав показання про те, що в 1980-х роках він був обраний на посаду голови Гніванської міської ради. При ньому затверджувався план забудови мікрорайону в центрі м. Гнівань. Замовником будівництва виступав Гніванський завод «СЗБ», директором якого був ОСОБА_18 Планувалось зведення кількох 9 -ти поверхових житлових будинків та кочегарка. Один дев'ятиповерховий будинок розпочали будувати. Вирішувалось питання щодо переселення мешканців будинків, які підлягали знесенню для звільнення площадки під забудову. В будинку АДРЕСА_3 проживали позивачка із своєю сім'єю, її дочка ОСОБА_1 зі своєю сім'єю та ще одна сім'я. Всім жильцям зазначеного будинку, в тому числі і сім'ї позивачки - ОСОБА_6 і її доньки - ОСОБА_1 на підставі листа Гніванського заводу «СЗБ» , в зв'язку зі знесенням будинку, виконкомом Гніванської міськради були видані ордера на квартири по АДРЕСА_5 в новозбудованому будинку, який належав заводу « СЗБ» і вони всі звільнили будинок АДРЕСА_3 та переселились в квартири по АДРЕСА_5 на постійне проживання. Ордера він підписував особисто. Окрім квартир завод «СЗБ» ще виплатив власникам вартість їхньої частки в будинку та вартість фруктових дерев, які їм належали . Так тоді вимагав закон. Ні позивачка, ні її чоловік, а також їхня дочка ОСОБА_1, чи її чоловік ОСОБА_23 на квартирній черзі у Гніванській міській раді не перебували і квартир із фондів Гніванської міської ради не отримували. Після закінчення будівництва 9-ти поверхового будинку завод надав ОСОБА_1 та її батькам окремі квартири в даному будинку взамін квартир, які вони отримали на АДРЕСА_5, в зв'язку з чим, міська рада знову видавала їм ордера на квартири. Без відповідного листа від адміністрації заводу «СЗБ» міськвиконком не міг видати їм нові ордери на вселення в 9 - ти поверхівку по АДРЕСА_2, яка належала заводу «СЗБ». Сама міська рада житла не будувала і не могла надати квартири із своїх фондів комусь із зазначених осіб. Мабуть це було зроблено в інтересах людей і тому дали їм квартири біля того місця, де вони проживали раніше.

Після виселення жильців із спірного будинку він на баланс заводу не був взятий, оскільки мав зноситись, а потім за усним погодженням із директором заводу СЗБ - ОСОБА_18 міська рада дозволила тимчасово розмістити в даному будинку телеательє, потім, зі згоди адміністрації заводу «СЗБ», в даному будинку розміщався госпрозрахунковий магазин поки завод будував для них нове приміщення, яке пішло під знесення в зв'язку із забудовою 9 - ти поверхівки по АДРЕСА_2, пізніше фінансування проекту по зведенню нового мікрорайону було припинено і завод «СЗБ» втратив інтерес до не знесеного будинку по АДРЕСА_3. З дозволу міськради і дирекції заводу в частині зазначеного будинку (одна кімната), була розміщена дільниця Тиврівських РЕМ. Даний будинок практично залишився безгосподарним і певний період (біля 2-х років) він пустував. Він говорив про це директору заводу «СЗБ» ОСОБА_18 і той радився зі ним про те, щоб в даний будинок поселити когось із працівників заводу, але він (ОСОБА_17) був проти цього, пояснивши, що це буде негарно виглядати, коли одного виселили із будинку, а потім взяли і передали будинок іншій людині.

За усним погодженням із адміністрацією заводу «СЗБ» будинком стала розпоряджатися Гніванська міська рада, хоча юридично на себе ніяких свідоцтв на оформляла. Пізніше сесія Гніванської міської ради надала дозвіл на розміщення в даному будинку ВООБТІ. Згоди колишніх власників на розміщення в будинку по АДРЕСА_3, перерахованих служб ніхто не запитував, оскільки вони вже не були його власниками. За п'ять виборчих періодів, що він очолював Гніванську міську раду до нього, як до міського голови жодного разу, ні позивачка ОСОБА_10, ні її чоловік ОСОБА_15 з приводу того, що хтось зайняв їхній колишній будинок не зверталися. Вважає, що завод повністю розрахувався із ОСОБА_15 за їхній будинок і грошима і квартирами, оскільки в іншому разі ОСОБА_6 не мовчала би більше тридцяти п'яти років з того часу, як в спірному будинку, без погодження з нею стали розміщуватись різні служби.

Рішення виконкому Гніванської міськради №243 від 15.12.1998р. про передачу частини будинку по АДРЕСА_3, на баланс ВОБТІ було прийнято і ніхто претензій не мав, а до цього ВООБТІ вже кілька років підряд займало дане приміщення і з дозволу міської ради провело в ньому капітальний ремонт. ВОБТІ весь будинок не було передано, оскільки частину будинку вже займала дільниця Тиврівських РЕМ.

Для того, щоб можна було передати спірний будинок на баланс ВОБТІ рішенням виконкому від 23.06.1998 року № 103 даний будинок був взятий на баланс міської ради. Коли в спірному будинку вже розміщалося ВООБТІ, то до нього звертався чоловік позивачки - ОСОБА_15 і просив дозволити йому користуватися земельною ділянкою по АДРЕСА_3, якою він користувався , коли його сім'я проживала за тією адресою. Він запросив до себе керівника бригади ВОБТІ - ОСОБА_40 і погодив з нею, щоб 6 соток землі біля будинку тимчасово надати ОСОБА_15 під грядки. Вони на сесії міськради задоволили його заяву і передали йому 6 соток землі за даною адресою для використання під городництво.

Земельної ділянки для забудови та під будинком їм не виділяли, оскільки будинок був не їхній і по генплану земля під ним йшла під забудову нового мікрорайону багатоповерховими будинками. Жодних претензій щодо земельної ділянки під будинком АДРЕСА_3 вони не мали та не могли мати. Позивачка знала про те, що ніякого права на земельну ділянку, на якій розміщений даний будинок вона мати не може. Чому не відібрали чи не погасили свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на частину спірного будинку йому не відомо. БТІ займає дане приміщення із 1988 року, про що є відповідні рішення.

Відповідно ст. 142 ЦК УРСР (в редакції до внесення змін, внесених Указом ПВР N 278-11 від 20.05.85 ) ( яка містилися у Главі 12 ЦК УРСР «Виникнення та припинення права власності») у разі знесення жилого будинку, належного громадянинові на праві особистої власності, в зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб власнику за його вибором надається квартира або відшкодовується вартість будинку, яка визначається в установленому порядку, а також виплачується вартість плодоягідних насаджень і вартість посівів по встановлених цінах.

Відшкодування вартості будинків і зелених насаджень на час виникших правовідносин було врегульовано Постановою Ради міністрів СРСР від від 16 серпня 1966 р N 651 Про деякі питання, пов'язані з використанням постанови Ради Міністрів СРСР від 15 грудня 1961 р. № 1131 "Про порядок відшкодування громадянам вартості належних їм будівель, що зносяться у містах, селищах міського типу і інших населених пунктах у зв'язку з відведення земельних ділянок для державних і громадських потреб".

Відповідно до п.1 зазначеної постанови в тих випадках, коли громадяни висловлюють бажання отримати квартири замість будинків, що належать їм на праві приватної власності і підлягають знесенню в зв'язку з відведенням земельних ділянок для державних і громадських потреб, цим громадянам та членам їх сімей повинні надаватися квартири тільки в упорядкованих будинках державного житлового фонду. При цьому житлова площа наданих квартир не повинна бути менше встановлених в союзних республіках норм житлової площі в розрахунку на одну людину.

Якщо громадяни, які отримали компенсацію за будинки, що зносяться, висловлять бажання вступити в житлово-будівельний кооператив, то виконком Ради депутатів трудящих забезпечує цим громадянам можливість позачергового вступу до членів житлово-будівельного кооперативу, організовуваного в даній місцевості, і отримання житлової площі в цьому кооперативі».

Суд вважає за доцільне зазначити, що лише після розрахунків із позивачкою за будинок, який підлягав знесенню та отримання нею та членами її сім'ї квартир, Указом ПВР N 278-11від 20.05.85р. внесено зміни в редакцію ст. 142 ЦК УРСР згідно з якими, у разі знесення жилого будинку, належного громадянинові на праві особистої власності, в зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб власник, крім забезпечення його жилим приміщенням, одержує компенсацію відповідно до чинного законодавства.

Тобто позивачка на час отримання грошової компенсації та отримання квартир мала право або на отримання квартири або на отримання грошової компенсації.

Слід також зауважити, що згідно ст .110 ЖК УРСР громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню.

У відповідності до ст. 101 ЦК УРСР ( чинної на той час) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок ( або частина його).

Зміни до ст. 104 Житлового Кодексу, ст. 101 та 104 Цивільного Кодексу Української РСР були внесені у зв'язку з прийняттям Закону України « Про власність» № 697-12 від 07.02.1991року, який передбачив «квартиру» - як об'єкт права приватної власності ( ст. 13).

Відповідно до ч.1 ст . 104 ЦК УРСР (Закону N 3718-12 від 16.12.93) якщо у наймача жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду (крім наймача службового приміщення) на праві особистої власності жилий будинок (частина будинку) в тому ж населеному пункті, то власник будинку (частини будинку) вправі за

своїм вибором залишити за собою будинок (частину будинку) або жиле

приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду

або в будинку житлово-будівельного чи житлового кооперативу. В

останньому випадку власник повинен провести протягом одного року з

дня виникнення права власності на будинок (частину будинку) його

відчуження. Невиконання цієї вимоги тягне за собою наслідки,

передбачені частинами третьою і четвертою статті 103 цього

Кодексу.

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 103 цього Кодексу, якщо власник протягом одного року не скористується своїм правом на відчуження будинку в будь-якій формі, цей будинок за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів підлягає примусовому продажу в порядку, встановленому ЦП УРСР для виконання судових рішень. Виручені від продажу суми після відшкодування витрат, пов'язаних з здійсненням примусового продажу, передаються колишньому власникові будинку.

В разі, коли продаж будинку в примусовому порядку не відбудеться через відсутність покупців, будинок за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів безоплатно переходить у власність держави.

Слід також вказати, що правовстановлюючих документів про виділ позивачці конкретних приміщень в будинку в АДРЕСА_3, про поділ даного будинку, суду не надано.

Витяг з технічного паспорту на домоволодіння (а.с. 7), на який, як на підставу права власності на конкретні приміщення в будинку, посилається позивачка, не є правовстановлюючим документом і даних обставин сам по собі не стверджує.

Тому по справі також не доведено, що передана на баланс КП «ВООБТІ» вся частина житлового будинку АДРЕСА_3, була саме власністю позивачки.

Керуючись ст.ст. 2, 7 ,8, 9, 10, 11,12, 13, 70, 71, 76, 77, 79, 159, 161, 162, 163 КАС України, ст.ст. 142 ЦК УРСР , -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Гніванської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень:

виконавчого комітету Гніванської міської ради № 103 від 23.06.1998 року в частині прийняття па баланс Гніванської міської ради будинку АДРЕСА_3 площею 61,5 кв.м.;

виконавчого комітету Гніванської міської ради № 243 від 15.12.1998 року в частині передачі на баланс ДКП ВООБТІ частини будинку АДРЕСА_3, яка складалась з веранди І площею 6,0 кв.м.; кімнати 1 площею 20,1 кв.м.; кімнати 2 площею 11,8 кв.м.. загальною площею 37,9 кв.м.;

6 сесії Гніванської міської ради 5 скликання від 10 січня 2007 року «Про надання дозволу Тиврівському структурному підрозділу Вінницького ООБТІ на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3 в постійне користування» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тиврівський районний суд протягом десяти діб з дня отримання копії постанови.

Суддя: Мазурчак А. Г.