Справа № 817/989/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербаков В.В.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"20" вересня 2017 р. Справа № 817/989/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3-представника позивача на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "18" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, ,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною щодо не вжиття у період з 01.01.2011 по 17.09.2015 належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит», яка виразилась у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки ПАТ «Фінанси та кредит» не рідше одного разу на 36 місяців; надання ПАТ «Фінанси та кредит» результатів інспекційних перевірок за періоди з 01.01.2008 по 01.01.2012 та з 01.02.2012 по 01.12.2014, встановлених ст.19 ГК України; повідомлення ПАТ «Фінанси та кредит» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційних перевірок за періоди з 01.01.2008 по 01.01.2012 та з 01.02.2012 по 01.12.2014; щодо не вжиття у періоди квітень 2012 року - липень 2012 року та березень 2015 року - травень 2015 року адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Фінанси та кредит» на підставі проведених перевірок та складених звіту про інспектування ПАТ «Фінанси та кредит» за періоди з 01.01.2008 по 01.01.2012 та з 01.02.2012 по 01.12.2014 і встановленої рейтингової оцінки САМЕLS.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.07.2017 позовну заяву ОСОБА_4 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ОСОБА_3 - представник позивача подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, передбачених статтею 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 06.11.2014 був вкладником ПАТ «Фінанси та кредит». Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Фінанси та кредит», а за рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 №230 розпочато процедуру ліквідації цього банку. Зазначає, що через ПАТ "Державний ощадний банк України" 11.11.2015 року він отримав гарантовану Фондом суму вкладу у розмірі 200 тисяч грн. 28.12.2015 року подав до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ""Банк "Фінанси та кредит" кредиторську вимогу про визнання його кредитором за договором №300131/128907/1-14 у сумі 21130,49 доларів США, що на день вимоги становило 497 тис. грн. Разом з тим позивач вважає, що Національний банк України проявив бездіяльність, оскільки в період з 01.01.2011 по 17.09.2015 не вжив належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит», яка полягає у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки ПАТ «Фінанси та кредит» не рідше одного разу на 36 місяців; надання ПАТ «Фінанси та кредит» результатів інспекційних перевірок за періоди з 01.01.2008 по 01.01.2012 та з 01.02.2012 по 01.12.2014, встановлених ст.19 ГК України; повідомлення ПАТ «Фінанси та кредит» про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційних перевірок за періоди з 01.01.2008 по 01.01.2012 та з 01.02.2012 по 01.12.2014; щодо не вжиття у періоди квітень 2012 року - липень 2012 року та березень 2015 року - травень 2015 року адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Фінанси та кредит» на підставі проведених перевірок та складених звіту про інспектування ПАТ «Фінанси та кредит» за періоди з 01.01.2008 по 01.01.2012 та з 01.02.2012 по 01.12.2014 і встановленої рейтингової оцінки САМЕLS.

Вважаючи, що його права та інтереси порушені, ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом 26.06.2017.

Ухвалою суду першої інстанції від 30.06.2017 позовна заява залишалась без руху. Позивачу було встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви до 17.07.2017 шляхом надання суду доказів на обґрунтування поважності причин пропуску звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У клопотанні про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними представник позивача зазначає, що ОСОБА_4 дізнався про порушення своїх прав та інтересів з постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 №230. Представник позивача, як доказ поважності пропуску такого строку, зазначає медичну картку амбулаторного хворого та епікризи про проходження стаціонарного лікування у періоди з 03.06.2015 по 15.06.2015, з 21.03.2016 по 04.04.2016, з 11.05.2017 по 23.05.2017.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції посилався на те, що обставини, з якими представник позивача пов'язує поважність причин пропуску строків звернення до суду в півтора року (з 28.12.2015 по 26.06.2017), є не доведеними, оскільки надання повноважень на представництво інтересів сторони в адміністративному процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому позивач, поза періодами перебування на стаціонарному лікуванні (з 28.12.2015 по 20.03.2016 та з 05.04.2016 по 10.05.2017), мав достатній час та можливість звернутися за кваліфікованою, як платною, так і безоплатною юридичною допомогою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частиною 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач про порушення своїх прав дізнався з з постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 №230, а д суду звернувся 26.06.2017.

В апеляційній скарзі представник позивача як на поважність строку посилається на те, що позивач є інвалідом другої групи довічно, має поганий стан здоров'я, відсутня юридична освіта, тому самостійно скласти та подати до суду адміністративний позов та здійснити представництво своїх інтересів самостійно не може, що підтверджується копіями довідки МСЕ-№123054, епікризу №2640 від 15.06.2015, медичної картки амбулаторного хворого, епікризів про проходження лікування у Рівненському міськкому центрі реабілітації інвалідів з 21.03.2016 по 04.04.2016, з 11.05.2017 по 23.05.2017.

Разом з тим, представником позивача не доведено наявності об'єктивно непереборних обставин, які б не залежали від волевиявлення особи або пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк.

Колегія суддів зазначає, що перебування на амбулаторному лікуванні та перебування в центрі реабілітації не може вважатися належним доказом поважності причин пропуску строку звернення до суду, в тому числі з тих підстав, що позивач і на теперішній час регулярно звертається за медичною допомогою, оскільки останній є інвалідом другої групи.

Юридична необізнаність також не є поважною причиною пропущення строку адже позивачем не надано будь-яких підтверджень щодо намагань вчинення дій на захист заявлених ним прав навіть без застосування юридичних процедур або невдалих звернень до суду із позовом.

Слід зазначити, що відповідно до прецедентного права Європейського Суду право на доступ є одним з аспектів права на суд, проте не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що вимоги позивача підлягають залишенню без розгляду у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника позивача залишити без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "18" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1,33028

3- адвокат ОСОБА_3 АДРЕСА_2

- ,