Справа № 810/1808/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року № 810/1808/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2016 №/381, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2017 №Ф-/5 та рішення від 17.01.2017 №.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що викладений в акті перевірки висновок про відсутність документального підтвердження задекларованих у 2015 році показників витрат, що враховують при визначені об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є необґрунтованим.

Позивач стверджує, що у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинних документів сформував спірні суми податкових вигод та відобразив їх у податковій та бухгалтерській звітності.

Відповідач позов не визнав, на обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Зокрема, відповідач стверджує, що позивач відніс до складу витрат, на суму яких зменшується загальний оподатковуваний дохід, документально непідтверджені витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів, канцтоварів тощо.

За цих обставин вважає, що рішення, якими позивачеві визначені грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних фізичних осіб та ЄСВ є обґрунтованими.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 18.07.2017, не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника позивача 18.07.2017 надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника до суду не надходило.

Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області 17.07.2007 як фізична особа-підприємець.

Як платник податків позивач узятий на облік з 17.07.2007, станом на момент проведення перевірки перебував на обліку в Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

У період з 07.09.2016 по 20.09.2016 Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. Результати перевірки оформлені Актом від 04.10.2016 №859/13-03//186 (далі - Акт перевірки) (т.1, а.с. 9-22).

Перевіркою виявлені порушення позивачем вимог:

- пункту 177.2, підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем було завищено витрати за 2015 рік на загальну суму 212702,02 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 37178,08 грн.;

- пункту 2 частини 1 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого позивачем було занижено ЄСВ за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 73081,10 грн.

Висновок контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та ЄСВ ґрунтується на встановленому у ході перевірки факті включення до складу витрат, на суму яких зменшується загальний оподатковуваний дохід, не підтверджених первинними документами витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, шин, канцтоварів та основних засобів на загальну суму 212702,02 грн.

Обґрунтовуючи такі висновки контролюючий орган в Акті перевірки стверджує, що у ході перевірки позивачеві було направлено запит щодо надання для перевірки копій регістрів бухгалтерського та податкового обліку за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 разом з розшифровкою витрат у розрізі їх виду; надання документального підтвердження понесення витрат, відображених у податковій звітності за 2015 рік.

Оскільки запитувані у вказаному запиті документи позивач не надав, контролюючий орган в Акті перевірки дійшов висновку, що на час складання податкової звітності документального підтвердження понесення позивачем витрат на загальну суму 212702,02 грн. у позивача не було.

На підставі Акта перевірки, відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, Білоцерківською ОДПІ прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 №/381, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 55767,12 грн., у тому числі 37178,08 грн. за основним платежем та 18589,04 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1, а.с. 70);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2016 №Ф-42/НОМЕР_1 на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 73081,10 грн. (т.1, а.с. 71);

- рішення від 16.11.2016 №/382 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7308,11 грн. (т.1, а.с. 72).

За результатами процедури адміністративного оскарження рішень, прийнятих за наслідками перевірки, рішенням Головного управління ДФС у Київській області від 12.01.2017 №88/ФОП/10-36-10-04 (т.1, а.с. 24-27) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2016 №Ф-42/НОМЕР_1 та рішення від 16.11.2016 №/382 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску скасовано.

Одночасно з цим, Головне управління ДФС у Київській області зобов'язало Білоцерківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняти нові рішення та вимогу за формою, що відповідає вимогам Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 07.05.2015.

Натомість податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 №/381 було залишено без змін, а скаргу позивача у цій частині - без задоволення.

На виконання доручення ГУ ДФС у Київській області Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.01.2017 №Ф-/5 на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 73081,10 грн. (т.1, а.с. 33);

- рішення від 17.01.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 7308,11 грн. (т.1, а.с. 34).

Рішенням ДФС від 28.02.2017 №2825/Л/99-99-11-02-02-25 прийняті за результатами перевірки позивача рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (т.1, а.с. 31-32).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Загальний порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (тут і далі -у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктами 177.4.1 та 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, платник податку має право зменшити об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб на суму понесених витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, перелік яких визначено у пунктах 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, водночас під господарською операцією слід розуміти дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З наведених законодавчих положень слідує, що податкові наслідки у вигляді зменшення загального оподатковуваного доходу (виручки у грошовій та негрошовій формі) на суму понесених витрат є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що підтверджують її здійснення.

З'ясовуючи правомірність зменшення позивачем загального оподатковуваного доходу на вартість придбаних паливно-мастильних матеріалів, шин, канцтоварів, основних засобів, судом встановлено наступне.

23 червня 2015 року між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ПП «Окко-Бізнес Контракт» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток №39ОБКПК-2362, у порядку та на умовах якого продавець зобов'язувався передавати у власність (поставляти) покупцеві товари та надавати послуги з використанням ПК на АЗС, а покупець зобов'язується приймати товари, послуги та повністю оплачувати їх вартість (т.2, а.с. 73-77).

На виконання умов договору ПП «Окко-Бізнес Контракт» було поставлено на користь позивача паливно-мастильні матеріали об'ємом 12200,930 літрів, а саме, бензин А-95, 92, дизельне паливо на загальну суму 219583,21 грн., що підтверджується накладними на відпуск товарів: за липень 2015 року №39ОБКПК-2362- на суму 48685,42 грн., за серпень 2015 року №39ОБКПК-2362- на суму 57482,79 грн., за вересень 2015 року №39ОБКПК-2362- на суму 53459,33 грн., за жовтень 2015 року №39ОБКПК-2362- на суму 30817,61 грн., за листопад 2015 року №39ОБКПК-2362- на суму 14793,77 грн., за грудень 2015 року №39ОБКПК-2362- на суму 14344,29 грн. (т.2, а.с. 57, 59, 63, 67, 69, 71), актами звірки, складеними між ПП «Окко-Бізнес Контракт» та ФОП ОСОБА_1 (т.2, а.с. 50, 58, 60-62, 64-66, 68, 70, 72).

Судом також встановлено, що у січні-березні 2015 року позивачем у ПІІ «Лукойл-Україна» було придбано паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 11608,28 грн., що підтверджується видатковими накладними №БЦ-0000207 від 30.03.2015 на суму 3692,68 грн., №БЦ-0000112 від 26.02.2015 на суму 4317,60 грн. та № БЦ-0000050 від 28.01.2015 на суму 3598,00 грн. (т.2, а.с. 79-81).

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними видатковими накладними, позивач отримав від ПІІ «Лукойл-Україна» податкові накладні №4018172 від 30.03.2015, №4018171 від 21.03.2015, №4010189 від 23.02.2015, №4010187 від 23.02.2015, №4010442 від 17.02.2015, №4010437 від 17.02.2015, №4006458 від 10.02.2015, №4006456 від 06.02.2015, №4002258 від 26.01.2015, №4002261 від 19.01.2015, №4000508 від 14.01.2015, №4000509 від 14.01.2015, №4000511 від 14.01.2015, №4000369 від 06.01.2015, №4000505 від 06.01.2015, №4000502 від 06.01.2015, №9000530 від 27.01.2015 (т.2, а.с. 86-102).

Відповідно до пояснень представника позивача, придбані у ПІІ «Лукойл-Україна», ПП «Окко-Бізнес Контракт» паливно-мастильні матеріали були використані у власній господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 для заправки вантажного та легкового транспорту, що експлуатується у процесі надання послуг відповідно до основного виду діяльності ФОП ОСОБА_1

Так, судом встановлено, що позивач є власником легкового універсалу Nissan XTrail, державний номер НОМЕР_2; фургону Mercedes-Benz 611D, реєстраційний номер НОМЕР_3; фургону малолітражного вантажного Mercedes-Benz 410D, реєстраційний номер НОМЕР_4; вантажного фургону Mercedes-Benz Artego 815, реєстраційний номер НОМЕР_5; вантажного фургону Mercedes-Benz 308D, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (т.2, а.с. 118-121).

Як вбачається з матеріалів справи, вказані транспортні засоби введені в експлуатацію та перебувають на балансі у позивача як основні засоби, що підтверджується розпорядженнями про введення в експлуатацію, актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, інвентарними картками обліку основних засобів (т.1, а.с. 122-137).

Судом встановлено, що вказані транспорті засоби у перевіряємий період використовувались позивачем для надання послуг з перевезення вантажів на виконання умов договорів з ПАТ «Київхліб» від 30.11.2015 №25 (т.2, а.с. 137) та для поставки продукції власного виробництва покупцям за договорами від 31.12.2014 №1, №2 та №8 (т.1, а.с. 146-148).

Факт використання придбаного у ПІІ «Лукойл-Україна», ПП «Окко-Бізнес Контракт» палива з метою надання послуг відповідно до основного виду діяльності, об'єм використаного палива підтверджується актами списання за період з січня по грудень 2015 року (т.1, а.с. 36-44), подорожніми листами вантажного автомобіля за період з січня по грудень 2015 року (т.1, а.с. 84-214, 224-250; т.2, а.с. 1-43), подорожніми листами службового легкового автомобіля (т.1, а.с. 215-223).

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Анахіта-2014» було укладено договір від 23.09.2015 №225, у порядку та на умовах якого ТОВ «Анахіта-2014» зобов'язувалось передати у власність позивача товари згідно цін, кількості, асортименту, вказаних у накладній на відпуск товару, яка є невід'ємною частиною договору (т.2, а.с. 107).

Судом встановлено, що на підставі договору від 23.09.2015 №225 позивачем було придбано автошини у кількості 8 шт. на суму 6856,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000716 від 23.10.2015 на суму 1816,00 грн., №РН-0000597 від 24.09.2015 на суму 5040,00 грн.

Придбані у ТОВ «Анахіта-2014» шини були використані у власній господарській діяльності позивача шляхом встановлення на вантажний автомобіль Газель, реєстраційний номер НОМЕР_6, НОМЕР_8, що підтверджується актами списання №39 від 24.09.2015 та №б/н від 23.10.2015 (т.2, а.с. 105-106).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у 2015 році до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, було віднесено вартість багатофункціонального пристрою Epson WF7510 та устаткування до нього, чорнил, та паперу для другу.

Факт понесення позивачем вказаних витрат підтверджується видатковими накладними №38 від 16.01.2015 на суму 6593,40 грн. (т.2, а.с. 108), №9 від 20.03.2015 на суму 8127,42 грн. (т.2, а.с. 114); рахунками на оплату (т.2, а.с. 109, 115), актами списання (т.2, а.с. 110, 116), розпорядженнями про введення в експлуатацію, актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (т.2, а.с. 111-113).

Зв'язок понесених витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, шин, канцтоварів, основних засобів з господарською діяльністю позивача, наявність у матеріалах справи документального підтвердження їх обсягу представником відповідача під час розгляду справи не заперечувалось.

Таким чином, дослідивши первинні документи, якими позивач та його контрагенти супроводжували виконання договорів купівлі-продажу та перевіривши фактичний рух товарів під час здійснення господарських операцій суд дійшов висновку, що факт придбання позивачем товарів підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача.

Первинні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, якими оформлені господарські операції, не суперечать вимогам чинного законодавства, містять вичерпні дані щодо переліку придбаного і поставленого товару, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Акт перевірки та письмові заперечення відповідача також не містять зауважень щодо обсягу, форми і змісту наданих позивачем документів первинного бухгалтерського обліку. Зокрема, відповідач під час розгляду справи не заперечував, що первинні бухгалтерські документи, надані позивачем на підтвердження понесення витрат, відображених у податковій звітності за 2015 рік, містять усі необхідні реквізити, дозволяють беззаперечно встановити зміст та обсяги господарських операцій та ідентифікувати осіб, які були їх учасниками та відповідальні за їх здійснення.

Податковий орган під час розгляду справи не оспорював та не ставив під сумнів реальність операцій, за наслідками яких позивачем були сформовані спірні суми податкових вигод. Відповідачем також визнається та не заперечується те, що контрагенти позивача - постачальники, на час складання первинних документів, долучених до матеріалів справи та наданих до перевірки, не мали дефектів у правовому статусі.

Відповідач не ставив під сумнів наявність у контрагентів позивача технічних та технологічних можливостей для вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст вищезазначених господарських операцій.

Матеріали справи також не містять доказів того, що контрагенти позивача не звітували до податкового органу, не відображали результатів господарських операцій з позивачем та не сплатили до бюджету обов'язкових платежів.

Фактично викладений в акті перевірки висновок про завищення позивачем витрат, на суму яких було зменшено загальний оподатковуваний дохід, ґрунтується на доводах контролюючого органу про ненадання копій первинних документів під час перевірки на письмовий запит контролюючого органу, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу України.

У силу положень підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

У свою чергу підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов'язані подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Наведене кореспондується з приписами пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, у силу яких платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Правові наслідки невиконання платником податків обов'язку надати на законний запит контролюючого органу документи, на підставі яких сформовані податкові зобов'язання, визначено статтею 44 Податкового кодексу України.

Пунктом 44.6 вказаної статті встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, ненадання до перевірки документів, на підставі яких сформовані показники податкової звітності, є підставою вважати, що вони були відсутні у платника податків.

При цьому, згідно з пунктом 85.6 статті 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отже, відмова платника податків виконати обов'язок в частині надання на запит документів, які підтверджують показники податкової звітності, має бути задокументована відповідним актом. Самого лише твердження перевіряючого в акті перевірки, що платник податків відмовився або не надав документів, що стали підставою для формування податкових зобов'язань, недостатньо для застосування правових насідків, передбачених пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.

Викладені висновки також узгоджуються з положеннями Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395 та зареєстрований Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.4 Порядку, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 2.3.2.2 Порядку визначено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Таким чином, належним доказом ненадання платником податків до перевірки витребуваних документів є акт довільної форми, складений посадовою (службовою) особою контролюючого органу.

Відповідачем, попри наявні в Акті перевірки твердження про ненадання документального підтвердження задекларованого у податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб показника витрат, акта про відмову надати копії (оригіналів) податкових накладних та інших документів не складено, що свідчить про недоведеність висновку про відсутність у ФОП ОСОБА_1 таких документів.

Натомість позивачем надано суду належним чином завірені копії договорів, видаткових накладних та податкових накладних, що підтверджують реальність понесення позивачем витрат, пов'язаних з придбанням паливно-мастильних матеріалів, шин, канцтоварів, основних засобів.

У судовому засіданні представник відповідача жодних заперечень щодо форми і змісту наданих позивачем письмових документів не висловив. Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам суду не надав.

Більш того, у судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що оригінали первинних документів, що підтверджують задекларовані у податковій звітності за 2015 рік показники витрат, були надані перевіряючим у ході перевірки.

Водночас, що стосується викладених у Акті перевірки тверджень, що такі документи не надавались, представник позивача зазначив, що запит Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 27.09.2016 №4617/100/13-03/540, у якому контролюючий орган вимагав надати копії регістрів бухгалтерського та податкового обліку за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 разом з розшифровкою витрат у розрізі їх виду; документальне підтвердження понесення витрат, відображених у податковій звітності за 2015 рік, надійшов за день до закінчення перевірки.

Листом від 28.09.2016 позивач повідомив контролюючий орган, що у зв'язку із значним об'ємом запитуваної документації, відповідні копії та пояснення будуть надані у десятиденний строк.

Між тим суд вважає, що відсутність або ненадання певних документів під час перевірки не може бути підставою для відмови у їх оцінці під час судового розгляду справи, адже положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

При цьому суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (зокрема щодо законності сформованих показників витрат), поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки, позаяк процедура збору доказів у судовому процесі не обмежена проведенням податкової перевірки. Суд не може не прийняти до уваги окремі докази лише з тих підстав, що контролюючий орган заперечує щодо факту пред'явлення їх до перевірки,

Суд вважає, що право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як безпосередньо під час податкового контролю, так і на стадії оскарження рішень контролюючого органу в суді, а тому суд не приймає доводів відповідача щодо відсутності у позивача первинних документів, на підставі яких сформовано спірну суму витрат.

Враховуючи, що у даному випадку судом не встановлено обставин, що виключають можливість віднесення до складу витрат вартості придбаних позивачем паливно-мастильних матеріалів, шин, канцтоварів, основних засобів, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів контролюючого органу про завищення позивачем витрат на суму 212702,02 грн., що враховують при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд вважає, що висновки відповідача про порушення ФОП ОСОБА_2 вимог пункту 177.2, підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України є необґрунтованим та спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи.

За цих обставин податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 №/381 є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 17.01.2017 №Ф-/5 та рішенню про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.01.2017 №, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що висновок контролюючого органу про наявність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 73081,10 грн. ґрунтується на висновках про заниження позивачем задекларованого показника чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 212702,02 грн. внаслідок включення до складу витрат вартості товарів, придбання яких документально не підтверджено.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, базою нарахування єдиного внеску для позивача є сума чистого оподатковуваного доходу за рік, визначена відповідно до положень Податкового кодексу України.

Враховуючи те, що у ході судового розгляду висновки контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_2 витрат на суму 212702,02 грн. та заниження чистого оподатковуваного доходу не знайшли свого підтвердження, оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач не надав.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.11.2016 №/381.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 17.01.2017 №Ф-/5.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 17.01.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7) за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківсьої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39468462, місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, бул. 50-річчя Перемоги, 12) судовий збір у розмірі 2046 (дві тисячі сорок шість) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.07.2017.