Справа № 308/6663/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8908/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Андрушківа І. Я.,

представника позивача - Брика А. О.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_11 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року у справі № 308/6663/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_12 про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Чопський прикордонний загін) звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_12, в якому просив на підставі статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) примусово видворити відповідача з України.

Позов обґрунтовував посиланням на те, що прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Гута» на напрямку 203 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_12 при незаконному перетині ним у складі групи осіб державного кордону з України в Словацьку Республіку, а відтак, враховуючи те, що він немає жодних підстав для перебування на території України, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу в поверненні до країни походження, немає, натомість, має намір будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, підлягає видворенню до країни походження у встановленому порядку.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що рішення суду першої інстанції є протиправним, оскільки відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, ратифікованої Законом України від 03 вересня 2008 року № 359-VI (далі - Угода) щодо нього повинна бути здійснена реадмісія, а не примусове видворення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 липня 2017 року прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Гута» на напрямку 203 прикордонного знаку було виявлено та затримано громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_12 при незаконному перетині ним у складі групи осіб державного кордону з України в Словацьку Республіку.

13 липня 2017 року старшим офіцером відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_12.

13 липня 2017 року Чопський прикордонний загін звернувся до суду з позовною заявою про примусове видворення відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, а тому підлягає видворенню.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з частиною другою статті 14 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Водночас Закон № 3773-VI передбачає також передачу з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства (реадмісію).

Згідно з частиною першою статті 29 Закону № 3773-VI передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Згідно з частиною третьою статті 29 Закону № 3773-VI іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Разом з тим між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам було укладено Угоду.

Вказана Угода визначає підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.

Відповідно до пунктів 1-2 статті 1 Угоди на запит однієї Договірної Сторони, інша Договірна Сторона здійснює реадмісію осіб, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в'їзду чи перебування на території держави запитуючої Договірної Сторони, далі - осіб, які підлягають реадмісії.

Запитуюча Договірна Сторона негайно та без будь-яких спеціальних процедур здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки компетентними органами, не є громадянами держави запитуваної Договірної Сторони або не відповідають вимогам, передбаченим у статті 2 цієї Угоди.

Відповідно до статті 4 Угоди Запитувана договірна Сторона відповідає на запит щодо здійснення реадмісії осіб, які підлягають реадмісії, виданий запитуючою Договірною Стороною, протягом 45 днів після дати отримання такого запиту. Запитувана Договірна Сторона робить усе можливе, щоб скоротити час надання відповіді на запит у разі, якщо запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитуваній Договірній Стороні про те, що особа, яка підлягає реадмісії, поміщена в заклад, що знаходиться під охороною, або заарештована з метою здійснення депортації.

Запитуюча Договірна Сторона повідомляє запитувану Договірну Сторону про заплановану дату передачі особи, яка підлягає реадмісії, принаймні за 7 днів до настання цієї дати.

Запит щодо здійснення реадмісії відповідно до пункту 2 статті 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій Договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що Закон № 3773-VI та Угода по різному регулюють питання видворення та передачі з території України іноземців та осіб без громадянства (реадмісію).

Закон № 3773-VI передбачає застосування процедури реадмісії лише у випадку затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Натомість Угодою передбачено застосування процедури реадмісії щодо всіх громадян обох держав, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в'їзду чи перебування на території запитуючої держави.

З врахуванням норми частини шостої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою у випадку якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, застосовуються правила міжнародного договору, до спірних правовідносин слід застосовувати правила Угоди.

Таким чином громадяни Республіки В'єтнам, які не мають законних підстав для перебування на території України підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення.

Отже органи охорони державного кордону не вправі звертатись до суду з позовами про примусове видворення громадян Республіки В'єтнам, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_12 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 липня 2017 року у справі № 308/6663/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_12 про примусове видворення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повний текст судового рішення виготовлено 18 вересня 2017 року.