Справа № 823/1448/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

22 вересня 2017 року справа № 823/1448/17

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, державної екологічної інспекції у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі,

встановив:

ОСОБА_1 подав позов, в якому просить стягнути з Державної екологічної інспекції України через державну екологічну інспекції у Черкаській області середній заробіток за час затримки у поновлені на роботі (посаді) за період з 23 травня 2017 року по день прийняття судом рішення.

Вивчивши позовну заяву, суддя вважає, що вона не відповідає вимогам ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому повинна бути залишена без руху з нижче зазначених підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України - справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Суддею встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у поновленні на посаді, тобто, розгляд спорів про стягнення (відшкодування) матеріальної шкоди, що завдана фізичній особі іншою особою, віднесено до компетенції судів, які розглядають справи в порядку цивільного процесуального судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Крім того, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частина 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, зокрема, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Відповідно до частини 10 вказаної статті за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу. Така постанова може бути оскаржена лише в апеляційному порядку.

При цьому суддя звертає увагу, що предметом вказаного позову є середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 у справі №821/3861/15-а щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, тобто між сторонами склалися відносини пов'язані із виконанням постанови суду у справі №821/3861/15-а, що є частиною судового провадження.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, п. 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" № 11944/05 від 12 травня 2011 року).

У цьому контексті суддя бере до уваги правові позиції, висловлені у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004, в яких зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, зокрема, зазначено, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці усіх обставин, що перешкоджають виконанню постанови суду та реальному відновленню порушених прав.

Звернення ОСОБА_1 до суду має на меті вирішення правових питань, що виникли у зв'язку з виконанням постанови суду у справі №821/3861/15-а та захисту його прав як позивача, підтверджених такою постановою, зокрема права на оплату праці за час затримки в поновленні. З огляду на це, розгляд такої заяви повинен відбуватись в межах того самого публічно-правового спору, тобто спору про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі, що був вирішений судом, та в порядку судового контролю за виконанням судового рішення у справі №821/3861/15-а, що набрало законної сили.

Враховуючи, що Кодексом адміністративного судочинства встановлений окремий порядок розгляду такої категорії справи, вищезазначена позовна вимоги позивача не може бути розглянута в межах окремого позовного провадження, ніж в межах адміністративної справи №821/3861/15-а.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України, що має наслідком на підставі ч. 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 106, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, державної екологічної інспекції у Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі - залишити без руху.

Встановити позивачу строк до 25 жовтня 2017 року для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви.

Роз'яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали заява підлягає поверненню.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А. Рідзель