Справа № 308/5919/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8386/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Матковської З.М., Шавеля Р.М.,

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

представника позивача Брик А.О.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу громадянина Гвінеї ОСОБА_4 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року у справі № 308/5919/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до гр. Гвінеї ОСОБА_5 про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2017 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся з адміністративним позовом до громадянина Гвінеї ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не приймалось рішення про примусове повернення відповідача та відсутні відомості про ухилення відповідача від виконання такого рішення, що обов'язкове мало передувати зверненню з позовом про примусове видворення. Крім того, згідно паспортного документу та посвідки на тимчасове проживання в Україні апелянт є гр. Республіки Гвінея ОСОБА_4. Ні позивачем, ні судом не було належним чином встановлено особу відповідача. Зазначає, що є студентом Харківського інституту фінансів Київського національного торгово-економічного університету, а тому на території України перебуває на законних підставах, що унеможливлює його видворення з території України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представника позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 17 червня 2017 року під час незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районні прикордонного знаку № 32, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Стужиця» була затримана особа, яка назвала себе громадянином Гвінеї ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

18 червня 2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб вказана особа була передана на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України були відсутні.

Як вбачається з наданих суду апелянтом документів (паспортом НОМЕР_1 та посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 від 14.07.2016 року) зазначена особа в дійсності є громадянином Гвінеї ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час затримання перебував на території України на законних підставах, навчаючись у Харківському інституті фінансів Київського національного торгово-економічного університету.

Приймаючи рішення про примусове видворення відповідача, суд першої інстанції виходив з факту незаконного перебування його на території України, відсутності коштів для виїзду з України, відсутністю можливості працевлаштуватися на території України, а також того, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця чи потребують додаткового захисту.

Проте колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду вважає ці висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частини 1 ст.. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідними компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виїзду. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення іноземця чи особи без громадянства.

В матеріалах справи наявне Рішення про примусове повернення з України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оцінюючи даний доказ, суд апеляційної інстанції виходить з того, що зазначене Рішення датоване 21.06.2017 року, тобто після фактичного подання позову до суду першої інстанції.

Крім того, дане рішення оголошене відповідачу 22.06.2017 року, що також свідчить на користь порушення позивачем визначеного законом порядку звернення з позовом до суду про примусове видворення.

В позовній заяві є посилання на частину 3 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Проте, дана норма закону не може розглядатися окремо від проаналізованої вище статті 30 того ж Закону, яка визначає порядок та умови прийняття судового рішення про примусове видворення.

До того ж, всупереч доводам позивача, у відповідача на час звернення до суду з позовом та на час вирішення позовної заяви судом були наявні законні підстави для проживання в Україні, що спростовує висновки суду першої інстанції про неможливість працевлаштування відповідача на території України.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з доводами апелянта про те, що всупереч положенням пункту 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012 року № 353/271/150, позивач не вжив належних заходів щодо встановлення особи відповідача, зазначивши в позовній заяві невірні відомості щодо його прізвища та імені, дати народження.

Суд першої інстанції також не з'ясував належним чином відомості про особу відповідача, фактично продублювавши ці відомості із позовної заяви, хоча у відповідача були наявні належним чином оформлені документи, що посвідчують його особу.

Внаслідок цього, у судовому рішенні про примусове видворення відповідача були зазначені його прізвище та ім'я, дата народження, які не відповідають його особі.

Встановивши, що позов пред'явлено не до тієї особи, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснити заміну відповідача на належну чи прийняти від позивача уточнену позовну заяву із зазначенням вірних відомостей про особу відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, неповно та неправильно встановив обставини справи, допустився помилки в застосуванні норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Гвінеї ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року у справі № 308/5919/17 скасувати та винести нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення з України громадянина Гвінеї ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель
Повний текст складено 22.09.2017