Справа № 753/6803/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2017 р. м. Київ К/800/25708/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жукова Євгена Олександровича, начальника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Зозулі Юрія Георгійовича про визнання бездіяльності,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Жукова Євгена Олександровича, начальника Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Зозулі Юрія Георгійовича про визнання бездіяльності відповідачів за фактом неприйняття ними у встановлений ст.292 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) строк рішення за його скаргами від 18.12.2016р. на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 13.12.2015р. та визнання рішення Управління патрульної поліції в м.Києві, викладеного у листі від 19.02.2016р. №41/11-П-271, яким залишено без змін постанову у справі про адміністративне правопорушення від 13.12.2015р., винесену відносно позивача, незаконним та його скасування.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 15.07.2016р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2016р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення в частині визнання бездіяльності відповідачів за фактом неприйняття ними у встановлений законом строк (ст.292 КУпАП) рішення за його скаргами на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 13.12.2015р.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.12.2015р. інспектором Управління патрульної поліції у м.Києві Хуторним А.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії «ПСЗ» №109525 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. за ч.1 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись з такими діями інспектора Хуторного А.В., позивач 18.12.2015р. та 19.12.2015р. та звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції МВС України Жукова Є.О. та начальника Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Зозулі Ю.Г. зі скаргами від 18.12.2015р., в яких просив, зокрема, призначити та провести службові розслідування з певних визначених ним питань та визнати незаконною, необґрунтованою і скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 13.12.2015р., закривши справу про адміністративне правопорушення, а також повідомити його про результати розгляду скарг, проведених службових розслідувань та притягнення до відповідальності винних осіб.

Листами від 19.02.2016р. №41/11-П-271 та від 20.02.2016р. №41/11-17-590 ОСОБА_4 було повідомлено про результати розгляду його скарги та зазначено, що порушень в діях поліцейського Хуторного А.В. не виявлено, а тому підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності відсутні; разом з тим, керівництвом Управління було здійснено службову перевірку викладеної інформації та проведено з інспектором патрульної поліції УПП у м.Києві Хуторним А.В. бесіду виховного характеру.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачами фактично розглянуто й надано відповіді на скарги позивача, тобто не допущено бездіяльності, якою (в розумінні приписів КАС України) є пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень; крім того, суди взяли до уваги й те, що постановою Дарницького районного суду м.Києва від 02.06.2016р. постанову у справі про адміністративне правопорушення від 13.12.2015р. серії «ПСЗ» №109525 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. за ч.1 ст.126 КУпАП скасовано.

Колегія ж суддів Вищого адміністративного суду України вказує на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.292 КУпАП скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення розглядається правомочними органами (посадовими особами) в десятиденний строк з дня її надходження, якщо інше не встановлено законами України.

Водночас, як передбачено ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п.3 ч.1 ст.163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf."Дюлоранс проти Франції", п.34553/97, п.33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп.32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.23 та п.25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006р. вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Проте, вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позовних вимог (в оскаржуваній частині), суди попередніх інстанцій не врахували, що, виходячи з їх змісту, ОСОБА_4 оскаржується не бездіяльність відповідачів по наданню відповіді як така, а їх бездіяльність по наданню відповіді у визначений законом (ст.292 КУпАП) строк, а отже й не перевірили в цьому контексті наведених позивачем у позовній заяві доводів й, відповідно, не надали їм правової оцінки.

Разом з тим, досліджуючи лист-відповідь від 19.02.2016р. №41/11-П-271 на скаргу ОСОБА_4, суди зазначили, що останній було надіслано (складено) саме Департаментом патрульної поліції, не навівши, при цьому, жодних мотивів, за яких вони прийшли до такого висновку, враховуючи, що зазначений лист виготовлено на бланку Управління патрульної поліції у місті Києві.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.