Справа № 370/2050/16-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 370/2050/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Мазка Н.Б.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області на постанову Макарівського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень незаконним та його скасування, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області про: визнання нечинним та скасувати рішення Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області № 29296515 від 18 квітня 2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язання зареєструвати право власності на домоволодіння, загальною площею 53,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 КАС України визначено предметну підсудність адміністративних справ.

Зокрема, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до положення «Про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі» затвердженого наказом № 1707/5 від 23 червня 2011 року встановлено, що Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, місті Києві та Севастополі підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів зазначає про те, що адміністративна справа, відповідачем по якій зазначено Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, предметно підсудна Київському окружному адміністративному суду.

Відповідно, розгляд справи № 370/2050/16-а відбувся неповноважним судом, що є підставою для скасування даного судового рішення з прийняттям нового рішення по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу, укладеного 30 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, акту прийому-передачі майна від 30 вересня 2007 року, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила належний ОСОБА_4 житловий будинок під номером 22 з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться в АДРЕСА_2. Будинок побудований в 1950 році, розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га кадастровий номер НОМЕР_1, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд.

В 2008 році ОСОБА_5 зміна прізвище з «ОСОБА_5» та «ОСОБА_5», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 08 листопада 2008 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Українській Товарній Біржі «Українська Товарна Біржа» від 12 жовтня 2007 року в справі №000235-2/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку площею 53.2 кв. м, від 30 вересня 2007 року, розташований за адресою: АДРЕСА_2, та земельної ділянки, площею 0,2500 га кадастровий номер НОМЕР_1, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Також даним рішенням третейського суду за позивачем визнано право власності на домоволодіння загальною площею 53,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та земельної ділянки, площею 0,2500 га кадастровий номер НОМЕР_1, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Дане рішення набрало законної сили.

Рішенням виконавчого комітету Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області № 80 від 20 листопада 2015 року «Про зміну в нумерації земельних ділянок, житлових (садових) будинків та будівель, які знаходяться на території сільської ради», вирішено внести зміни в нумерацію житлового будинку та земельної ділянки, що розміщені на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області та рахуються за ОСОБА_4, з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1.

06 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача з заявою про реєстрацію вказаного вище домоволодіння.

Однак, рішенням № 29296515 від 18 квітня 2016 року за підписом державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, позивачу відмовлено у державній реєстрації права приватної власності у зв'язку з розбіжністю, а саме: заявлене право на нерухоме майно, що розташоване: АДРЕСА_1, подані документи на нерухоме майно, що розташоване: АДРЕСА_2, що унеможливлює проведення державної реєстрації права.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальним законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (надалі за текстом - Закон № 1952-IV), (тут та надалі норми Закону у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 13 ст. 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України затвердив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (постанова КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, (далі - Порядок реєстрації)), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації).

Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені Законом № 1952-ІV (пункт 28 Порядку реєстрації).

Підстави для відмови у державній реєстрації, визначено ст. 24 Закону № 1952-IV.

З рішення відповідача вбачається, що у реєстрації права власності було відмовлено з підстав, визначених ст. 24 Закону № 1952-ІV, а саме: заявлене право на нерухоме майно, що розташоване: АДРЕСА_1, подані документи на нерухоме майно, що розташоване: АДРЕСА_2, що унеможливлює проведення державної реєстрації права.

Інших підстав для відмови у здійсненні реєстрації права власності, у спірному рішенні відповідачем не зазначено.

Наполягаючи на скасуванні оскаржуваного судового рішення відповідач стверджує про те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30 серпня 2007 року є нікчемним в силу вимог ст. ст. 220, 657 Цивільного кодексу України.

Відповідно, на переконання відповідача, такий договір не може бути підставою для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Однак, колегією суддів вказані доводи апелянта не приймаються до уваги, оскільки невідповідність договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 серпня 2007 року вимогам закону не була підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій.

У поданій апеляційній скарзі позивач стверджує, що судом першої інстанції не досліджувались матеріали реєстраційної справи, сформованої на підставі заявки позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 квітня 2016 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористався своїм правом на надання до суду письмових заперечень на позов та не виконав обов'язок доказування, визначений ч. 2 ст. 71 КАС України. А ні до суду першої інстанції, а ні до апеляційного суду відповідачем не надано копії матеріалів реєстраційної справи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду справи встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області № 80 від 20 листопада 2015 року «Про зміну в нумерації земельних ділянок, житлових (садових) будинків та будівель, які знаходяться на території сільської ради», вирішено внести зміни в нумерацію житлового будинку та земельної ділянки, що розміщені на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області та рахуються за ОСОБА_4, з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1, колегія суддів вважає, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, прийняте Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області № 29296515 від 18 квітня 2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Вказані обставини свідчать про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, стосовно вимог позивача про зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєструвати право власності на домоволодіння, загальною площею 53.2 м кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, площею 0.2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за ОСОБА_3 колегія суддів вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступні обставини.

На переконання колегії суддів, зобов'язання суб'єкту владних повноважень вчинити дії з державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, є прямим втручанням в дискреційні повноваження суб'єкту державної реєстрації та порушує конституційний принцип розподілу влади.

Ст. ст. 10, 18 Закону №1952-IV, передбачено певний порядок розгляду заяв про державну реєстрацію та надано державному реєстратору певну ступінь свободи під час прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до п.п. З п. 2 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26 листопада 2015 № 834-УІІІ органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно - територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року.

З 01 травня 2016 року припинено надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень територіальними органами Міністерства юстиції України.

Тобто, повноваження у сфері державної реєстрації, передано відповідним органам місцевого самоврядування, зокрема, Макарівській районній державній адміністрації Київської області.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що станом на час розгляду справи у Головного територіального управління юстиції у Київській області немає повноважень стосовно здійснення реєстрації речових прав та їх обтяжень, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень не позбавляє заявника повторно звернутись з відповідною заявою про державну реєстрацію, після усунення обставин, що призвели до прийняття рішення про відмову в реєстрації.

Таким чином, оскільки у позивача наявні документи, що підтверджують зміну адреси нерухомого майна, ОСОБА_3 вправі з даними документами та з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернутись до уповноваженого на здійснення реєстраційних дій органу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області - задовольнити частково.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень незаконним та його скасування, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області № 29296515 від 18 квітня 2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 21 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Ганечко О.М.