Справа № 348/1609/17
Суддя: Флоряк Д.В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1609/17

18 вересня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Флоряк Д.В.,

секретаря Буратчук О.В.,

з уч. представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Жукової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є пенсіонером, перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області, де з 19.04.2017 року отримує пенсію по віку. Для збільшення свого стажу він 25.04.2017 року уклав договір №0007 про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, відповідно до умов якого він 26.04.2017 року сплатив єдиний соціальний внесок за період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 рік. Окрім того, ним було надано заяву про застосування заробітної плати по народному господарству за роки, за які ним був сплачений єдиний соціальний внесок. Відповідно до представлених документів відповідачем було призначено йому пенсію за віком. Однак, у червні 2017 року він отримав пенсію у меншому розмірі ніж той, який би мав бути після укладення договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. На звернення відповідач повідомив своїм листом №236/Ц-15 від 22.06.2017 року, що відповідно до внесених змін до ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено новий порядок обчислення коефіцієнту заробітної плати застрахованої особи в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожен місяць страхового стажу, який набутий у разі сплати єдиного внеску визначається шляхом поділу суми заробітної плати застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески на середню заробітну плату (дохід) в Україні, за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь. Ним були дотримані всі умови договору №0007 від 25.04.2017 року, а саме ним в термін вказаний у договорі було сплачено єдиний соціальний внесок за період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 року в сумі 8448,00 грн., однак у договорі нічого не вказано про ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається відповідач у своєму листі. Вважає дії відповідача неправомірними і необґрунтованими, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо неправильного застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_3 середньої заробітної плати за період укладення договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування добровільної участі, а також зобов'язати відповідача провести з 19.04.2017 року позивачу розрахунок пенсії з врахуванням середньої заробітної плати по народному господарстві за роки, за які були проведено оплату, а саме за період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що розрахунок пенсіє позивачу проведено відповідно до чинного законодавства, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером і перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області та з 19.04.2017 року отримує пенсію за віком.

25.04.2017 року позивач уклав договір №0007 про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування для збільшення стажу (а.с.7-8). Відповідно до умов даного договору позивач ОСОБА_3 сплатив єдиний соціальний внесок за період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 рік, що підтверджується довідкою про сплату єдиного внеску добровільно застрахованою особою №555/10-09-09-13-119/426 від 26.04.2017 року (а.с.9 ).

Позивачем було надано відповідачу заяву про застосування заробітної плати по народному господарству за роки, за які був сплачений єдиний соціальний внесок, що не заперечується сторонами по справі.

Однак, листом відповідача за №236/Ц-15 від 22.06.2017 року позивачу по справі повідомлено, що він отримує вже пенсію за віком, що відповідно до внесених змін до ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено новий порядок обчислення коефіцієнту заробітної плати застрахованої особи в разі одноразової сплати єдиного внеску. (а.с.10-11)

Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що договором про добровільну участь може бути передбачена одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року). При цьому сума сплаченого єдиного внеску за кожен місяць такого періоду не може бути меншою за мінімальний страховий та більшою за суму єдиного внеску, обчисленого виходячи з максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановлених на дату укладення договору.

Одноразова сплата особою єдиного внеску за попередні періоди, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути здійснена за окремим договором, укладеним у порядку, передбаченому частиною першою, третьою та четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону №184-VII від 04.04.2013 р., при обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачені страхові внески за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які сплачують страхові внески у фіксованому розмірі, у тому числі членів їхніх сімей, які беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, а також для осіб, зазначених в абзаці першому частини дев'ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», отриманий ними дохід за відповідний місць визначається за формулою: З=Ф/Тх100%, де З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (страхові внески) за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Ф - сума фактично сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (страхового внеску) у фіксованому розмірі за відповідний місць; Т - розмір єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (страхового внеску до солідарної системи), встановлений для відповідної категорії осіб у відповідному місяці, а у разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у місяці, в якому укладено договір про добровільну участь.

Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема:

- законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

- обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців;

- права на добровільну участь у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування осіб, які відповідно до цього Закону не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню;

- диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).

Отже, право на добровільну участь у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування осіб, є одним із принципів загальнообовязкового державного пенсійного страхування згідно з яким, особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

Типовий договір, який був укладений позивачем встановлений Додатком 5 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої (підпункт 1 пункту 2 розділу V).

Судом встановлено, що позивачем були дотримані умови типового договору №0007 від 25.04.2017 року, а саме у термін, вказаний у договорі було сплачено єдиний соціальний внесок за період з 01.07. 2006 року по 30.06.2007 року в сумі 8448,00 грн.

Суд приходить до висновку, що дане положення згідно із нормами Закону може бути застосовано і при набутті страхового стажу під час добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, суд вважає, що відповідача необхідно зобов'язати провести з 19.04.2017 року ОСОБА_3 розрахунок пенсії з врахуванням середньої заробітної плати по народному господарстві за роки, за які були проведено оплату, а саме за період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 року.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову позивача по справі ОСОБА_3

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 99, 100, 158-163, 167, 186, 187, 254 КАС України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 - задоволити.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо неправильного застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_3 середньої заробітної плати за період укладення договору про одноразову сплату у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування добровільної участі.

Зобов'язати Надвірнянське об"єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести з 19.04.2017 року ОСОБА_3 розрахунок пенсії з врахуванням середньої заробітної плати по народному господарстві за роки, за які були проведено оплату, а саме за період з 01.07.2006 року по 30.06.2007 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнуваньНадвірнянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст постанови виготовлено 21.09.2017 року.