Справа № 814/500/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/500/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Федусика А.Г.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС у Миколаївській області, відповідач), в якому просив визнати протиправною і скасувати вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області від 07.02.2017 № Ф - 286-17 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 14281,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є платником єдиного податку та відповідно до пункту 4 частини 1статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), є платником єдиного внеску. На думку позивача, Законом України від 07.07.2011 № 3609-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення норм Податкового кодексу України" (далі - Закон № 3609) він був звільнений від сплати єдиного внеску, а тому вимога відповідача про сплату недоїмки є неправомірною.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ГУ ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

14 червня 1994 року ФОП ОСОБА_2 був зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця. Протягом 2011-2016 років перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується свідоцтвами платника єдиного податку від 13.12.2010 р. серія НОМЕР_2 та від 31.05.2012 р. серії НОМЕР_1

Відповідно до посвідчення від 23.11.1998 серії НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, при цьому з 03.02.2005 року позивач має право на пенсію за віком.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку і отримував пенсію, він вважав себе звільненим від сплати єдиного внеску, починаючи з серпня 2011 року.

Однак, 07.02.2017 року відповідачем сформовано та надіслано на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-286-17 на суму 14281,21 грн., який виник у зв'язку з несплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач вважає вищезазначену вимогу протиправною, у зв'язку з чим звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач з моменту призначення йому пенсії звільнений від обов'язку сплачувати єдиний соціальний внесок.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

В апеляційній скарзі Головного управління ДФС у Миколаївській області вказується на те, що положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI не розповсюджуються на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, не дивлячись на можливе досягнення ними загального пенсійного віку.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платниками єдиного внеску є ФОП, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.4 вищенаведеного Закону особи, зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Водночас, згідно з положеннями пункту "а" ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлені види трудових пенсій, а саме: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Отже, з наведеного вбачається, що пенсія за віком та пенсія за вислугою років є різними видами трудових пенсій.

Таким чином, оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", колегія суддів приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_2 не є пенсіонером за віком, а тому не звільнений від сплати єдиного внеску.

Наведені висновки узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 15 квітня 2014 року у справі №21-59а14, та Вищого адміністративного суду України, викладеною в постанові від 24 липня 2014 року, справа №804/13681/13.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що особи, яким призначена пенсія за віком за вислугою років, не є платниками єдиного внеску за себе згідно з ч. 4 ст. 4 Закону № 2464, так само як і особи, які є пенсіонерами за віком на загальних умовах.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нової постанови про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 202, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: А.Г.Федусик

Суддя: О.В.Яковлєв