Справа № 461/3075/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7512/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року у справі №461/3075/17 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

03.05.2017 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, просила визнати протиправним та скасувати Рішення №664 від 28.09.2012 Виконавчого комітету Львівської міської ради «Про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове», визнати протиправними дії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради при підготовці Інформаційної довідки до проекту рішення виконавчого комітету «Про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове».

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 13.06.2017 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 13.06.2017. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права, без врахування законних інтересів позивача. Вказує, що суд при винесені оскаржуваної постанови не вивчив і не міг вивчити матеріали справи з огляду на той факт, що представники позивача, через крадіжку суддею процесуальних документів, змушені були покинути зал судових засідань суду першої інстанції під час попереднього судового засідання, були позбавлені суддею можливості подати підготовлені для розгляду справи докази, клопотання, викликати свідків, тобто реалізувати передбачені КАС України права позивача для постановлення законного рішення. Зазначає, що оскаржувана постанова не містить жодних посилань на ті норми закону, які б могли слугувати підставою для висновків суду, мотивації постановлення рішення, а відтак має місце імітація судового процесу з метою сприяння неприхованим зловживанням в органах місцевого самоврядування.

В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали, відповідачі повноважних представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представників позивача в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що Рішення №664 від 28 вересня 2012 року винесено Виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Водночас, суд першої інстанції зазначив, що позивач оспорюючи рішення №664 від 28.09.2012, яке стосується передачі житлових будинків, які перебували на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове» не мотивує жодним чином, як оскаржуваним рішенням порушуються її особисті права, свободи чи інтереси, зокрема яким чином порушено її права як члена громади м. Львова на безпечні умови проживання.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) НОМЕР_1 від 04 вересня 1996 року, ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

28.09.2012 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради підготовлено Інформаційну довідку №1246-42 згідно з якою, з метою вдосконалення структури управління житловим господарством Франківського району м. Львова прийнято рішення передати житлові будинки, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове» на баланс Львівського комунального підприємства «Затишне», Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар», та Львівського комунального підприємства «Навколо базару» для подальшого обслуговування (а.с.9).

З метою вдосконалення структури управління житловим господарством Франківського району м. Львова 28.09.2012 Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №664 «Про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове», яким вирішено передати житлові будинки, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове» на баланс Львівського комунального підприємства «Затишне», Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар», Львівського комунального підприємства «Навколо базару», зокрема, Львівському комунальному підприємству «Затишне» передано житловий будинок АДРЕСА_1.

Вважаючи вказане рішення та дії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо підготовки інформаційної довідки протиправними, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення, (далі - Закон №280/97-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону №280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить, зокрема, право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до положень ст.1 Закону №280/97-ВР виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з положеннями ст.11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам.

Згідно з ч. 3 ст.24 Закону №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Так, частиною 5 статті 60 Закону №280/97-ВР встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до підпункту 1 пункту «а» частини 1 ст.29 Закону №280/97-ВР, якому кореспондує п.2.7 Положення про виконавчий комітет Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради № 975 від 21.07.2007 (чинна на момент винесення оскаржуваного рішення), до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо управління комунальною власністю належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення, (далі - Закон №1875-IV) суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є, зокрема, органи місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом 1 пункту «а» частини 1 ст.30 Закону №280/97-ВР які кореспондують вимогам п.5 ч.1 ст.7 Закону №1875-IV, до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, в тому числі, в галузі житлово-комунального господарства належить управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону №1875-IV встановлено, що балансоутримувач має право здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю.

Відповідно до положень ст.1 Закону №1875-IV балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Статтею 23 Закону №1875-IV встановлено, що власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. Власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Виконавчий комітет Львівської міської ради як виконавчий орган Львівської міської ради здійснює управління майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад в межах, визначених радою, з метою забезпечення його належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню, тоді як правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності належать Львівській міській раді, яка здійснює такі як орган місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад.

Відповідно до ч.6 ст.59 Закону №280/97-ВР виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.01.2012 №8 затверджено Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури, чинне на час винесення оскаржуваного рішення, відповідно до загальних положень якого Франківська районна адміністрація Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради, підзвітною і підконтрольною міській раді, підпорядкована Львівському міському голові, першому заступнику міського голови. Районна адміністрація є відповідальною за виконання частини повноважень виконавчих органів міської ради, покладених на неї у встановленому порядку.

До основних завдань районної адміністрації вказаним Положенням віднесено, зокрема, контроль за діяльністю підпорядкованих підприємств, установ та організацій, розгляд проектів планів, внесення до них зауважень і пропозицій, контроль виконання планів, ефективності роботи, рівня та якості наданих послуг.

Згідно з Розділом 4 «Повноваження районної адміністрації» вказаного Положення до компетенції районної адміністрації належать такі повноваження у сфері житлово-комунального господарства як здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду, а також прилеглих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.4.2.2); управління підпорядкованими комунальними підприємствами житлового господарства району, забезпечення ними утримання та належної експлуатації житлового фонду ради (п.4.2.4).

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до проекту рішення виконавчого комітету «Про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадова» №1246-42 від 28.09.2012, яка складена в день прийняття оскаржуваного рішення, основною причиною розформування ЛКП «Листопадове» є нездатність підприємства якісно надавати послуги мешканцям. Це пояснюється великою територіальністю ЛКП, що зумовлює складність обслуговування житлового фонду. Крім цього, розмір квартирної плати не покриває необхідних витрат, оскільки, на території переважають будинки низької забудови, які потребують значних капіталовкладень в ремонт житлового фонду, а також велика кількість будинків приватного сектору. Аналізуючи планові розрахунки ЛКП «Листопадове», основною проблемою є перевищення кредиторської заборгованості над дебіторською. Тому, з метою вдосконалення структури управління житловим господарством Франківського району м. Львова прийнято рішення передати житлові будинки, які перебувають на балансі ЛКП «Листопадове» на баланс ЛКП «Затишне», ЛКП «Львівський ліхтар» та ЛКП «Навколо базару» для подальшого обслуговування житлового фонду (а.с.9).

28.09.2012 з метою вдосконалення структури управління житловим господарством Франківського району м. Львова Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №664 про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі ЛКП «Листопадове» на баланс ЛКП «Затишне», ЛКП «Львівський ліхтар» та ЛКП «Навколо базару» для подальшого обслуговування житлового фонду.

Відповідно до Додатку 1 до Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №664 від 28.09.2012 Львівському комунальному підприємству «Затишне» передано житловий будинок АДРЕСА_1, співвласником однієї із квартир якого є позивач.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до системного аналізу положень Закону №280/97-ВР та Закону №1875-IV до повноважень як Виконавчого комітету Львівської міської ради, так і Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, як виконавчих органів ради, віднесено управління в межах, визначених радою, нерухомим майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, і таке управління повинно здійснюватись лише в інтересах громади (співвласників майна) з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів громади (співвласників майна) і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Надаючи оцінку діям Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо складання інформаційної довідки, яка слугувала підставою прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №664 від 28.09.2012, суд апеляційної інстанції зауважує, що інформація щодо причин розформування ЛКП «Листопадове» та необхідності передачі будинків, які перебували на його балансі, а також зазначені підстави, а саме: складність обслуговування житлового фонду, низькі розміри квартирної плати, які не покривають необхідних витрат, перевищення кредиторської заборгованості над дебіторською, судом розцінюються як декларативні та не підтверджені жодним належним доказом.

Окрім того, як це зазначено в досліджуваній судом інформаційній довідці, Франківською районною адміністрацією прийнято рішення передати житлові будинки, які перебувають на балансі ЛКП «Листопадове» на баланс ЛКП «Затишне», ЛКП «Львівський ліхтар» та ЛКП «Навколо базару» для подальшого обслуговування житлового фонду, без прийняття розпорядчого документу, а тому такі дії суд розцінює як протиправні.

Як вбачається з приписів Положення про виконавчий комітет Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №975 від 21.07.2007 до повноважень виконавчого комітету та його членів відноситься, зокрема, контроль стану підготовки питання до розгляду на засіданні виконавчого комітету; проекту рішення з додатками до нього, ознайомлення з матеріалами, як підставами для прийняття відповідного рішення, перевірка готовності проекту документа до розгляду виконавчим комітетом; при необхідності повернення проекту рішення на доопрацювання авторам, вилучення з проекту порядку денного планових питань, які підготовлені формально або з порушеннями Регламенту; внесення пропозицій про розгляд питань, що входять до компетенції виконавчого комітету, про участь у розгляді питань експертів, фахівців у відповідній галузі.

Аналізуючи приписи вищезгаданого Положення, обставини у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що приймаючи оскаржуване рішення №664 від 28.09.2012 виконавчий комітет Львівської міської ради не довів суду доцільності прийняття даного рішення з покликанням на фактичні обставини та докази того, що передача будинків з балансу одного комунального підприємства на баланс інших буде здійснена в інтересах громади (співвласників майна) з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів громади (співвласників майна) і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, оскільки судом констатовано порушення прав позивачки, яке виразилось в підвищенні розміру квартирної плати, яка стала для неї непомірним тягарем.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №664 від 28.09.2012 прийнято виконавчим комітету Львівської міської рад з дотриманням принципів, передбачених ст.2 КАС України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то такі в силу приписів ст.94 КАС України не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року у справі №461/3075/17 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення №664 від 28.09.2012 Виконавчого комітету Львівської міської ради «Про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове».

Визнати протиправними дії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради при підготовці Інформаційної довідки до проекту рішення виконавчого комітету «Про передачу житлових будинків, які перебувають на балансі Львівського комунального підприємства «Листопадове».

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повний текст Постанови складено 22.09.2017