Справа № 465/5520/16-а
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів: Гриціва М.І.,

Кривенди О.В., -

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова (далі - управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Франківський районний суд міста Львова постановою 29 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнив повністю: визнав протиправними дії управління ПФУ щодо відмови у перерахуванні пенсії позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера органів прокуратури з 26 січня 2009 року, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», чинної на той час, на підставі довідки прокуратури Львівської області від 16 червня 2016 року № 18-1077 про заробітну плату з розрахунку 90 відсотків середнього заробітку; зобов'язав управління ПФУ провести перерахунок пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера органів прокуратури з 26 січня 2009 року, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90 відсотків середнього заробітку - 11 581 грн 40 коп. без обмежень граничного розміру та здійснити відповідні виплати з врахуванням отриманих доплат з 1 січня 2016 року; зобов'язав управління ПФУ виплати перерахованої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії здійснювати в повному об'ємі, без будь-яких обмежень.

З огляду на те, що предметом позову є нарахування та виплата підвищення до пенсії, в силу пункту 2 частини першої статі 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судовий розгляд у суді першої інстанції здійснювався в порядку скороченого провадження.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, управління ПФУ завернулось із апеляційною скаргою до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 січня 2017 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на постанову Франківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2016 року у цій справі.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 6 квітня 2017 року скасував постанову Франківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 травня 2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у цій справі відмовив.

Не погодившись із такою ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_3 подала заяву про її перегляд Верховним Судом України.

Відповідно до частини другої статті 239-2 КАС суддя-доповідач своєю ухвалою від 24 липня 2017 року заяву ОСОБА_3 залишив без руху та надав строк до 31 серпня 2017 року для усунення її недоліків, а саме:

- чітко зазначити підставу (підстави) подання її заяви, із передбачених частиною першою статті 237 КАС;

- якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, то до неї необхідно додати копії різних за змістом судових рішень, а саме - рішення суду касаційної інстанції, яке (які), на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права;

- якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу, то до неї необхідно додати копії різних за змістом судових рішень, а саме - рішення суду касаційної інстанції, яке (які), на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права;

- якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 237 цього Кодексу, то неї необхідно додати копію постанови Верховного Суду України, викладеному висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права якої не відповідає рішення, про перегляд якої подано заяву;

- додати документ про сплату судового збору (якщо заява подається з підстави, установленої пунктом 1 або 5 частини першої статті 237 КАС).

В установлений строк ОСОБА_3 усунула недоліки заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 року шляхом: зазначення підстав подання заяви, а саме - пункт 1, 2, 5 частини першої статті 237 КАС; надання документа про сплату судового збору; надання рішень суду касаційної інстанції, які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права; надання постанов Верховного Суду України викладеним висновкам яких щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, на думку заявника, не відповідає рішення, про перегляд якого подано заяву.

За правилами пунктів 1, 2 частини першої статті 237 КАС мотивами перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є, зокрема, неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Обґрунтовуючи наявність різного правозастосування, ОСОБА_3 додала копії рішень Вищого адміністративного суду України від 29 квітня 2015 року, 18 жовтня, 6 грудня 2016 року, 12 травня, 10 липня 2017 року (№№ К/800/60251/13, К/800/19212/16, К/800/21927/16, К/800/16113/17, К/800/23310 відповідно), які, на її думку, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права.

У рішеннях від 12 травня, 10 липня 2017 року, суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційних проваджень за касаційними скаргами управлінь Пенсійного фонду України на ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду про відмову у відкритті апеляційних проваджень, постановлених у зв'язку з відсутністю підстав для поновлення строків на апеляційне оскарження рішень судів перших інстанцій. Крім того, відмови у відкритті касаційних проваджень мотивовані тим, що касаційні скарги є необґрунтовані, а викладені в них доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справ, оскільки заявники не наводять підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

Натомість у рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача, зокрема, на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року про відкриття апеляційного провадження, оскільки остання не є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Отже аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, оскільки прийняття процесуальних рішень у цій справі та у справах, на які посилається заявник, зумовлено оскарженням різних процесуальних рішень та різними мотивами заявників, з яких виходив суд відмовляючи у відкритті касаційного провадження.

У рішенні суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, виходив, зокрема, із того, що в силу положень статті 183-2 КАС оскаржувана постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року є остаточною і перегляду не підлягає, оскільки її прийнято за результатами перегляду постанови Франківського районного суду міста Львова від 29 листопада 2016 року, прийнятої в порядку скороченого провадження.

Проте, з наданих для порівняння рішень суду касаційної інстанції від 29 квітня 2015 року, 18 жовтня, 6 грудня 2016 року не вбачається, що касаційний суд у цих справах переглядав рішення апеляційних інстанцій, прийнятих за результатами перегляду рішень судів перших інстанції, прийнятих в порядку скороченого провадження. Тоді як у справі, про допуск якої просить заявник, касаційний перегляд не відбувся.

Тобто аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

При цьому заявник посилається на необхідність перегляду оскаржуваної ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (№№ 21-348а13; 21-348а13-1; 21-420а13) щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

З наданих постанов Верховного Суду України не вбачається, що у цих справах рішення судів перших інстанцій прийняті у скороченому провадженні, що не дає підстав для висновку про невідповідність оскаржуваної ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 року викладеним у наданих постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. Крім того, правові висновки у цих справах викладені Верховним Судом України за іншого правового регулювання у зв'язку з іншими періодами виникнення правовідносин щодо перерахунку пенсій на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» .

Зазначене свідчить про необґрунтованість заяви ОСОБА_3, тому колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд судових рішень у цій справі.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: М.І. Гриців
О.В. Кривенда