Справа № 152/679/17
Суддя: Войнаровський І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

13 вересня 2017 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого: Войнаровського І.В.

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представників:

позивача ОСОБА_2,

відповідача Гриньової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із указаним адміністративним позовом.

Зазначила, зокрема, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилось 53 роки. Вважаючи, що відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач у квітні 2017 року звернулася до Шаргородського об'єднаного управління Пенcійного фонду України Вінницької області (далі - відповідач) із заявою та відповідними документами з проханням призначити пенсію.

Проте, протокольним рішенням № 529 від 21 квітня 2017 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, з посиланням на те, що позивачем не підтверджено 4 роки проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач просить визнати протиправним рішення відповідача (протокол) № 529 від 21 квітня 2017 року та зобов'язати відповідача з призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Позивач, зокрема, пояснила, що з 1964 року і по теперішній час вона проживає у с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 35, 36), а представник відповідача Гриньова Ю.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Свою позицію відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку. За умови, якщо дані особи станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

21 квітня 2017 року відповідачем було прийнято рішення у формі протоколу № 529 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, як потерпілій 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, у зв'язку з відсутністю 4 років проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року, оскільки позивачем надано недостатньо підтверджуючих документів про фактичне проживання та реєстрацію з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року, а також відсутнє підтвердження постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилося 53 роки, що вбачається із її паспорта (а.с. 4).

Згідно з розрахунком стажу позивача (а.с. 9), загальний трудовий стаж позивача складає 29 років та 26 днів.

10 липня 2002 року Вінницькою облдержадміністрацією позивачу видано посвідчення Серія НОМЕР_1 громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) (а.с. 28).

Із трудової книжки позивача НОМЕР_2 вбачається, що з 23 грудня 1980 року по 07 травня 1984 року позивач працювала робітником в Рахнянський плодозавод, з 10 червня 1989 року по 05 серпня 1996 року працювала робітником 2-го розряду консервного цеху Рахнянського плодзаводу (а.с. 16).

У довідці Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 22 березня 2017року № 1512 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживає у с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області з 10 червня 1989 року по теперішній час. Відповідно до вищевказаної довідки село Рахни-Лісові відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії, внаслідок аварії ЧАЕС відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась донька - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 (а.с. 25).

Із виписки з медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_5 знаходилась під наглядом в Рахнівсько-Лісовій АЗПСМ з вересня 1987 року (а.с. 26).

Із довідки, виданої Джуринською амбулаторією загальної практики - сімейної медицини від 24 квітня 2017 року № 48 вбачається, що ОСОБА_5 з 12 травня 1988 року по 22 травня 1988 року та 18 жовтня 1988 року по 29 жовтня 1988 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Джуринської дільничої лікарні з приводу гострого бронхіту (а.с. 27).

У судовому засіданні були допитані як свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8., які дали показання, що у своїй сукупності свідчать про те, що вони добре знають ОСОБА_1, та стверджували, що ОСОБА_1 дійсно проживала у с. Рахни-Лісові, у тому числі з 1987 по 1993 роки.

З огляду на встановлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 12 Закону № 1788-XII встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно із преамбулою до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха. Створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів.

Цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У ст. 1 Закону № 796-ХІІ зазначено, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах:

пріоритету життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці;

комплексного розв'язання завдань охорони здоров'я, соціальної політики і використання забруднених територій на основі державних цільових програм з цих питань та урахування інших напрямів економічної та соціальної політики, досягнень в галузі науки та охорони навколишнього середовища;

соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 ст. 12 Закону № 796-ХІІ особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років відносяться до 4 категорії.

Пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію (ст. 49 Закону № 796-ХІІ).

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - передбачено зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно із ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Підпунктом 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 83 Закону № 1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

18 квітня 2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Проте, згідно з протоколом від 21 квітня 2017 року № 529 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії (а.с. 9-13).

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Суд вважає, що документи, надані позивачем для призначення пенсії, є належними та допустимими доказами постійного, не менше чотирьох років проживання та роботи позивача станом на 1 січня 1993 року на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Водночас, відповідачем не надано жодного доказу на спростування обставин, яким позивач обґрунтовувала свої вимоги, не зважаючи на те, що згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, оскільки судом установлено, що відповідач не довів правомірності свого рішення, що свідчить про порушення ним права позивача на отримання пенсії, то порушене право слід захистити.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, цю постанову в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору (а.с. 1), відповідно до ст. 94 КАС України, підлягають відшкодуванню із бюджету відповідача.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 77, 79, 86, 158-163, 167, 256, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) № 529 від 21 квітня 2017 року Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Шаргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області з 18 квітня 2017 року призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з бюджету Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.В. Войнаровський