Справа № 815/4138/17
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4138/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45663-1305,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 28.04.2017р. №45663-1305, посилаючись на те, що контролюючим органом необґрунтовано чому саме земельний податок нараховано на земельну ділянку площею 0,013385га.; у якості підстави нарахування позивачу земельного податку органом державної фіскальної служби не використовувались дані державного земельного кадастру; під час нарахування земельного податку відповідачем не враховано пропорційну частку прибудинкової території; суб'єктом владних повноважень не доведено, що земельна ділянка не використовується ОСОБА_1, яка є платником єдиного податку ІІ групи, для провадження власної господарської діяльності.

Відповідач - Головне управління ДФС у м.Києві з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 12.09.2017р. вхід.№ЕП/3534/17), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45663-1305, оскільки фізична особа-підприємець - платник єдиного податку, яка придбала будівлю, споруду (їх частину), нежиле приміщення (їх частину) у багатоквартирному жилому будинку, але право власності на таку земельну ділянку не оформила, сплачує земельний податок на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території незалежно від обраного нею виду господарської діяльності. Відповідно до 5.3.3.29 Положення «Про плату за землю в місті Києві», затвердженого Рішенням Київської міської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів у м.Києві та акцизного податку» від 23 червня 2011року №242/5629, ставка земельного податку для власників нежилих приміщень (його частин) у багатоквартирних жилих будинках, за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території становить 1 відсоток від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. У зв'язку з чим, при визначенні податкового зобов'язання по земельному податку на 2017 рік врахована наступна інформація: Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ? частину нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 літ.А; Довідка Головного управління земельних ресурсів №Н-01458/2015 про нормативну грошову оцінку частки земельної ділянки (код ділянки 88:135:014) від 03.03.2015року №155; Витяг з земельного кадастру станом на 07.04.2017року щодо грошової оцінки землі.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що представник відповідача - Головного управління ДФС у м.Києві до суду не з'явився, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 28.04.2017р. Головним управлінням ДФС у м.Києві, відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення-рішення №45663-1305 щодо визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у загальному розмірі 13074,03грн.

Не погодившись із означеним податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у м.Києві від 28.04.2017р. №45663-1305, позивач - ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.

Так, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 28.04.2017р. №45663-1305, контролюючим органом винесено неправомірно, безпідставно, та у порушення положень чинного податкового законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, та з 01.04.2016р. перебуває на спрощеній системі оподаткування, другій групі платника єдиного податку зі ставкою податку 20% до розмірі мінімальної заробітної плати, що підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом з реєстру платників єдиного податку.

Судом з'ясовано, що 01.04.2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Власник-1 або Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Власник-2 або Орендатор) укладено Договір №3, за умовами якого сторони домовилися визначити порядок володіння та користування загальним нежитловим приміщенням, шляхом надання кожній стороні частини майна в натурі, яка відповідає частці сторони в праві спільної часткової власності - по ? частини спільного нежитлового приміщення, що складається з нежилих приміщень загальною площею по 226,6 квадратних метрів, згідно з позначеннями в Експлікації до технічного паспорту: надати у власність і користування Співвласнику-1 нежитлове приміщення: №1 (тамбур), №2 (основне), №3 (підсобне), №4 (підсобне), №7 (підсобне), №8 (підсобне), №11 (підсобне), №12 ( підсобне); надати у володіння і користування Співвласнику-2 нежитлове приміщення: №5 (коридор), №6 (підсобне), №9 (коридор), №10 (туалет), №13 (основне), №14 (підсобне), №15 (підсобне).

Співвласник-1 передає, а Співвласник-2 приймає у тимчасове платне користування (оренду) для здійснення торгівельної діяльності (в тому числі комісійної торгівлі товарами Співвласника-1) частину спільного нежитлового приміщення загальною площею 226,6 квадратних метрів, яка передана Співвласнику-1 у володіння і користування згідно п.п.2.1.1.Договору.

На виконання умов вищеозначеного Договору від 01.04.2016р. №3 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено Акт приймання-передачі до договору №3 від 01.04.2016р., відповідно до якого Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 226,6кв.м., котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, приміщення №420, літ.«А».

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16471902 від 21.01.2014р., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ? нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 420, літера А, загальною площею 453,2кв.м.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Київської міської ради від 26.07.2007р. №43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Києва та порядку її визначення», КП «Київський інститут земельних відносин» ОСОБА_1 видано Довідку №Н-01458/2015 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 88:135:014) від 03.03.2015р. №155, за підписом директора ОСОБА_2, у якій зазначено, що площа частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, літера А, яка належить ОСОБА_1, становить 133,85кв.м.; економіко-планувальна зона №38; базова вартість 1кв.м. землі - 875,77грн./кв.м.; коефіцієнт на функціональне використання землі - 2,50; локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки у межах економіко-планувальної зони: в зоні пішохідної доступності громадських центрів - 1,20, в зоні магістралей підвищеного місто формуючого значення - 1,20; узагальнюючий локальний коефіцієнт - 1,44; коефіцієнт індексації грошової оцінки: ст..289 Податкового кодексу України, Лист Державного агентства земельних ресурсів України від 10.01.2008р. №14-22-6/55 - 1,028, лист Держкомзему України від 09.01.2009р. №14-22-6/87 - 1,152, лист Держкомзему України від 11.01.2010р. №641/22/6-10 - 1,059, лист Держземагенства від 14.01.2015р. №6-28-0 22-215/2-15 - 1,249; нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки становить 661020,51грн.

Таким чином, судом встановлено, що визначаючи ОСОБА_1 у спірному податковому повідомленні-рішенні від 28.04.2017р. №45663-1305 суму земельного податку з фізичних осіб, відомості про площу земельної ділянки (133,85кв.м.), котра належить позивачу, Головним управлінням ДФС у м.Києві взято з Довідки №Н-01458/2015 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 88:135:014) від 03.03.2015р. №155.

Натомість, з означеною позицією податкового органу неможливо погодитися, з урахуванням наступного.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно зі статтею 42 Земельний кодекс України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктами 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Водночас, як встановлено судом, та зазначено вище визначаючи ОСОБА_1 у спірному податковому повідомленні-рішенні від 28.04.2017р. №45663-1305 суму земельного податку з фізичних осіб, відомості про площу земельної ділянки (133,85кв.м.), котра належить позивачу, Головним управлінням ДФС у м.Києві взято з Довідки №Н-01458/2015 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 88:135:014) від 03.03.2015р. №155, та в жодному разі не з державного земельного кадастру, як того вимагають положення пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України.

Пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Пунктом 269.2 статті 269 Податкового кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справлення податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу.

Відповідно до підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, господарська діяльність це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже, з урахуванням вищенаведених законодавчих приписів, судом встановлено, що умовою несплати платником єдиного податку земельного податку є використання таким платником земельної ділянки для провадження власної господарської діяльності.

Як встановлено судом, та зазначено вище, ОСОБА_1 є платником єдиного податку другої групи, власником ? нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 420, літера А, загальною площею 453,2кв.м., та здійснює власну господарську діяльність, пов'язану із наданням в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (згідно з КВЕД 68.20), у зв'язку з чим, в силу вищеозначених приписів чинного законодавства, позивач - ОСОБА_1 у спірних правовідносинах звільнена від сплати земельного податку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 24 листопада 2015 року у справі №21-2352а15, у якій зазначено, що позивач не є платником земельного податку під нежитловим приміщенням (його частиною) у багатоквартирному жилому будинку з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, так як така земельна ділянка використовується ним виключно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також, судом встановлено, що за результатами розгляду Листа ОСОБА_1 від 09.08.2017р., Комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» на адресу ОСОБА_1 надіслано відповідь від 14.08.2017р. №1330, за підписом директора ОСОБА_4, у якій зазначено, що площа частини земельної ділянки зазначена в Довідці №Н-01458/2015 від 03.03.2015року визначалась пропорційно частині площі будівлі, що знаходиться у власності ОСОБА_1. Для визначення площі частини земельної ділянки використовувалися надані ОСОБА_1 документи, а саме: правовстановлюючі документи на приміщення, лист КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" від 12.02.2015р. №560/3 про загальну площу будинку, що розташований на земельній ділянці (код 88:135:014), технічний звіт по встановленню зовнішніх меж землекористування зареєстрований в базі даних міського земельного кадастру (дані міського земельного кадастру). Інші документи, в тому числі, землевпорядна документація визначена Законом України „Про землеустрій", містобудівна документація при замовленні нормативної грошової оцінки, замовником не надавалась і в розрахунках, для визначення площі частини земельної ділянки (133,85кв.м) на просп.Перемоги,20 літ.А, не використовувались.

При цьому, частка позивача - ОСОБА_1 в будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 420, літера А, повинна визначатися у співвідношенні загальної площі приміщення, та спільної площі усіх квартир і нежитлових будівель наявних у будинку.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, судом встановлено, що визначаючи позивачу - ОСОБА_1 суми податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб відповідачем - Головним управлінням ДФС у м.Києві, всупереч вимог чинного законодавства, не використано дані державного земельного кадастру, містобудівна та землевпорядна документація, а також не враховувалась пропорційна частина площі об'єкта нерухомості, яка належить позивачу, та площа прибудинкової території.

Окрім того, судом встановлено, що з наявного у матеріалах справи Розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 28.04.2017р. №45663-1305 неможливо встановити правильність визначення площі земельної ділянки (133,85кв.м.) з якої проведено нарахування ОСОБА_1 земельного податку, оскільки відсутні дані щодо площі всієї земельної ділянки, на якій розташований будинок, а також дані щодо площі приміщень об'єкта нерухомості, тощо.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості, та безпідставності винесення Головним управлінням ДФС у м.Києві спірного податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45663-1305, та відповідно наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, Головним управлінням ДФС у м.Києві, заперечуючи проти адміністративного позову, не надано суду жодних належних доказів на підтвердження, та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45663-1305.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017р. №45663-1305, задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 28.04.2017р. №45663-1305.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка,33/19, ) на користь ОСОБА_1 (65115, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 640(шістсот сорок)грн.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.