Справа № 2а/2570/40/2011
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2570/40/2011 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про стягнення заробітної плати за час відпустки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив зобов'язати Чернігівську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати щодо коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу) нарахувати на його користь заробіток за час відпустки, що була надана в лютому 2008 року (з урахуванням суми 615 грн. 00 коп., що була виплачена в листопаді 2010 року) та виплатити за мінусом раніше виплаченого заробітку за час відпустки, що була надана в лютому 2008 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що на час виплати позивачу заробітку за час відпустки накази про накладення адміністративного стягнення були чинними, а подальше їх скасування не є підставою для перерахунку премії та заробітку за час відпустки. Також відповідач вважає, що розрахунок витрат на правову допомогу є необґрунтованим.

Під час судового засідання представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника позивача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що у період з 21 грудня 1999 року по 22 травня 2008 року ОСОБА_2 проходив службу в Чернігівській МДПІ на посаді оперуповноваженого відділення боротьби з суб'єктами господарювання, що мають ознаки фіктивності. Наказами Державної податкової адміністрації в Чернігівській області від 14 лютого 2007 року № 87/ДСК та від 13 серпня 2007 року № 398 позивач був позбавлений премії за лютий 2007 року на 50% та за серпень 2007 року на 100% у зв'язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з наказом Чернігівської МДПІ від 23 травня 2008 року № 41-в ОСОБА_2 перебував у черговій відпустці з 18 лютого 2008 року по 25 березня 2008 року. При нарахуванні позивачу виплат за час відпустки був використаний розмір середнього заробітку з урахуванням грошового забезпечення за лютий та серпень 2007 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2009 року у справі № 2-а-1459/09 накази Державної податкової адміністрації в Чернігівській області від 14 лютого 2007 року № 87/ДСК та від 13 серпня 2007 року № 398 були скасовані, а відповідача зобов'язано вирішити питання щодо преміювання ОСОБА_2 за лютий та серпень 2007 року, шляхом видання відповідного наказу.

На виконання вказаного судового рішення був прийнятий наказ № 535 «Про скасування наказів ДНА в Чернігівській області від 14 лютого 2007 року № 87/ДСК та від 13 серпня 2007 року № 398», яким наказано начальнику Чернігівської МДПІ вжити заходів щодо перегляду виплати позивачу премії за лютий та серпень 2007 року. Премія за лютий 2007 року у сумі 406 грн. 00 коп. та за серпень 2007 року у сумі 209 грн. 00 коп. позивачу виплачена 30 листопада 2010 року.

У межах даної справи ОСОБА_2 просить суд зобов'язати Чернігівську ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області нарахувати на його користь заробіток за час відпустки, що була надана в лютому 2008 року з урахуванням суми 615 грн. 00 коп., що була виплачена в листопаді 2010 року та виплатити за мінусом раніше виплаченого заробітку за час відпустки, що була надана в лютому 2008 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено з тих підстав, що згідно з Методичними рекомендаціями про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції, що затверджені наказом ДПА України від 12 жовтня 2007 року № 576 (далі - Методичні рекомендації) при виплаті грошового забезпечення за час відпустки розмір виплат визначається із суми грошового забезпечення без урахування премії.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року скасовано вказані судові рішення та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд. Суд касаційної інстанції дійшов до висновку про те, що при визначенні середнього заробітку, з якого обчислюється заробіток за час відпустки, необхідно керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Також в ухвалі суду від 13 червня 2017 року зазначено, що премія за лютий та серпень 2007 року повинні бути враховані при нарахуванні виплат за час відпустки, наданої позивачу у лютому 2008 року.

Згідно з ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 був задоволений з урахуванням висновків суду касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що Порядок встановлює механізм визначення середнього заробітку, в той час як працівникам податкової міліції виплачується грошове утримання.

Вирішуючи питання про можливість застосування до даних правовідносин положень Порядку, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15. У вказаному судовому рішенні зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні відносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає складові грошового забезпечення є постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Разом з тим, зазначена постанова не встановлює порядок визначення середнього розміру грошового забезпечення для виплати заробітку за час відпустки.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми Порядку.

Також відповідач посилається на те, що на час виплати ОСОБА_2 заробітку за період відпустки у лютому 2008 року, накази Державної податкової адміністрації в Чернігівській області від 14 лютого 2007 року № 87/ДСК та від 13 серпня 2007 року № 398 були чинними, а премія за лютий 2007 року у сумі 406 грн. 00 коп. та за серпень 2007 року у сумі 209 грн. 00 коп. виплачені позивачу лише 30 листопада 2010 року.

Зазначене вказує на те, що при виплаті заробітку за період відпустки відповідач діяв у відповідності до вимог закону з урахуванням обставин, які мали місце у лютому 2008 року. Разом з тим, встановлення у подальшому незаконності наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також нарахування і виплата премії позивачу за лютий та серпень 2007 року, є підставою для проведення перерахунку виплат, розмір яких залежить від суми премії за вказаний період.

Відповідач в апеляційній скарзі також зазначив, що позивач та суд першої інстанції невірно визначили суму витрат на правову допомогу. Зокрема, апелянт посилається на те, що згідно з калькуляцією вартості правової допомоги представник ОСОБА_2 витратив на участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи 2 год. 00 хв. За підрахунками відповідача на вчинення таких дій представник позивача витратив 1 год. 42 хв.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що згідно з журналами судового засідання від 24 та 25 липня 2013 року, а також заяви від 17 липня 2017 року представник позивача витратив на участь в судових засіданнях та на ознайомлення з матеріалами справи 1 год. 54 хв. У свою чергу зазначення у калькуляції часу - 2 год. 00 хв. замість 1 год. 54 хв. не призвело до завищення вартості витрат на правову допомогу та перевищення граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, що визначений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що в калькуляції вартості правової допомоги зазначено про написання уточнень до позовної заяви, проте у матеріалах справи такі документи відсутні.

Зазначені доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, а саме примірниками заяв, що містяться на аркушах справи 59-60 та 87-88.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 18 липня 2017 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Чернігівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - відмовити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Ухвала складена у повному обсязі 19 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Файдюк В.В.

Желтобрюх І.Л.