Справа № 750/5783/17
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/5783/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А
19 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Пилипенко О.Є.
суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,
при секретарі - Грабовській Т.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду місті Чернігова від 26 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про перерахунок пенсії,
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Деснянського районного суду місті Чернігова з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:
визнати дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії протиправними;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок з 29.05.2016 року та виплату пенсійного забезпечення з урахуванням розміру грошової допомоги на оздоровлення, виплати з фонду ЧАЕС за службу в зоні гарантованого відселення, винагороди за тривалість безперервної військової служби, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідки про доходи військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2017 року №219.
Постановою Деснянського районного суду місті Чернігова від 26 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії неправомірними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок з 01.06.2017 року та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розміру грошової допомоги на оздоровлення, надбавки за вислугу років, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно з довідки про доходи військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2017 року № 219. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
У судове засідання не з`явилися особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду місті Чернігова від 26 липня 2017 року без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач проходив службу в Чернігівському прикордонному загоні Державної прикордонної служби України на посаді начальника 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Дніпровське» ІІІ категорії (типу Б) Чернігівського прикордонного загону.
Наказом начальника Північного регіонального управління Держприкордонслужби від 05.04.2016 року №57-ос позивач був звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України згідно підпункту «є» (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України), пункту 1 частини 8 статті 26, з правом носіння військової форми одягу і відповідно наказом Начальника Чернігівського прикордонного загону від 08.04.2016 року №77-ос виключений зі списків особового складу загону та направлений для зарахування на військовий облік до Чернігівського ОМВК міста Чернігова.
Пенсія позивачу призначена Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 09.04.2016 року довічно.
29.05.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням наданої довідки про доходи військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2017 року №219 про розмір грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 08.06.2017 року відмовило позивачу у перерахунку пенсії посилаючись на те, що перерахунок пенсії проводиться лише із зміною розмірів грошового забезпечення, чи введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а при обчисленні пенсії не повинна враховуватись матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби з яких сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до довідки про доходи позивача, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 16.05.2017 року №219 під час проходження військової служби позивач отримував грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Одночасно вбачається, що з індексації та грошової допомоги у разі звільнення з військової служби страхові внески не були сплачені. Відсутні також відомості про виплати з фонду ЧАЕС за службу в зоні гарантованого відселення. Крім цього, винагорода за тривалість безперервної військової служби значиться як надбавка за вислугу років.
Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсії за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Постановою КМ України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - постанова № 1294) упорядковано структуру та умови грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 7 постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі - постанова № 393) пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.
Виходячи з вищевикладеного, призначена позивачу пенсія підлягає перерахунку з урахуванням грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Визначаючи частиною 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» складові грошового забезпечення військовослужбовців та частиною 4 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» складові грошового забезпечення, які враховуються для обчислення розміру пенсії, законодавець не міг врахувати усі виплати, які проводяться військовослужбовцям, чи які будуть встановлені їм в майбутньому. Саме тому, складові грошового забезпечення військовослужбовців, які визначені у ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є вичерпними,як і у ч. 4 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 КУ перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у ЗС України (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. № 8-рп/99, від 20.03.2002р. № 5-рп/2002).
Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розумінні сутності соціальних гарантій військовослужбовців зміст досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
Таким чином, висновок Верховного Суду України викладений в постанові від 10.03.2015 року по справі № 21-70а15, в якому встановлено, що «аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія» є обов`язковим для субєкта владних повноважень, який нараховує пенсію.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду місті Чернігова від 26 липня 2017 року без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Постанову Деснянського районного суду місті Чернігова від 26 липня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.