Справа № 826/22823/15
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року м. Київ К/800/26645/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Гончар Л.Я.
Шведа Е.Ю.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Київської міської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2016р. у справі № 826/22823/15 за позовом Дочірнього підприємства "Артек" до Київської міської митниці ДФС про скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 02 вересня 2015 року №100270001/2015/000071/1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо самостійного визначення митної вартості та необґрунтованим витребуванням у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товару.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2016р., позов задоволено.

На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2016р. надійшла касаційна скарга Київської міської митниці, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Hongkong Witiger Limited, як продавцем, та позивачем, як покупцем, 30 січня 2015 року укладено контракт №I4SY0326/AR/002, за умовами якого продавець згоден продати, а покупець - придбати товар - молекулярне сито для виробництва склопакетів (далі - товар)у відповідності з умовами та положеннями даного контракту (далі - контракт).

У зв'язку з митним оформленням товару, що надійшов на адресу позивача на виконання умов контракту, позивачем до відповідача подано митну декларацію №100270001.2015.221502.001 від 31 серпня 2015 року, митна вартість товару заявлена на підставі основного методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження вартості товару позивачем подано наступні документи: контракт з додатком №3 до нього; проформу-інвойс №20153У083 від 04 червня 2015 року (з додатками №№ 1, 2); коносамент №MWSHODE15070288FD від 19 липня 2015 року; коносамент №WMS15070661 від 27 липня 2015 року; міжнародні автомобільні накладні №4272 та №8853 від 28 серпня 2015 року; пакувальний лист б/н від 04 червня 2015 року; платіжне доручення №20 від 15 червня 2015 року; лист ДСУ з контролю за наркотиками №09/02-1411 від 24 квітня 2015 року; договір транспортного експедирування №03/01-13 від 03 січня 2013 року та довідку про транспортні витрати б/н від 28 серпня 2015 року; договір транспортного експедирування №180714 від 18 липня 2014 року; прайс-лист виробника від 04 червня 2015 року та експертний висновок ДП «Держзовнішінформ» №4.5/3 від 12 серпня 2015 року.

Під час контролю за правильністю визначення позивачем митної вартості товару у відповідача виникли сумніви щодо достовірності наданих позивачем до митного оформлення документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару. У зв'язку з викладеним позивача, відповідно до ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України), зобов'язано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи згідно запиту (повідомлення) відповідача від 31 серпня 2015 року.

На виконання вимоги відповідача позивачем, разом з раніше поданими документами, надано додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: замовлення покупця (електронний лист) від 19 травня 2015 року; прайс-лист виробника (новий) від 04 червня 2015 року; платіжне доручення №20 від 15 червня 2015 року із заявою про купівлю іноземної валюти №21 від 15 червня 2015 року; митні декларації відправлення №12474540 від 16 липня 2015 року та №12474947 від 21 липня 2015 року; бухгалтерські накладні позивача №0204Б від 07 липня 2015 року, №159К від 08 липня 2015 року, №215Д від 29 травня 2015 року та №645 від 29 травня 2015 року; податкові накладні №129 від 08 липня 2015 року, №101 від 07 липня 2015 року та №361 від 29 травня 2015 року; рахунки на експедиторські послуги від ТОВ «Фрівей Логістік Груп» №683 від 31 серпня 2015 року, №684 від 31 серпня 2015 року, №682 від 31 серпня 2015 року та №685 від 31 травня 2015 року; рахунок транспортних послуг від ПП «Івент-транс» №41 від 31 серпня 2015 року; паспорт безпеки б/н від 05 січня 2014 року; видаткову накладну від виробника аналогічного товару ТОВ «Недекс» №РН-0000632 від 07 липня 2015 року та комерційну пропозицію від виробника аналогічного товару ТОВ «Недекс» б/н від 21 травня 2015 року.

Надання перелічених документів позивачем відповідачу підтверджується електронними повідомленнями: №-20150902Т184838 від 02 вересня 2015 року (із підтвердженням про отримання митним органом), №8150902Т115127 від 02 вересня 2015 року (із підтвердженням про отримання митним органом), №-20150902Т130211 від 02 вересня 2015 року (із підтвердженням про отримання митним органом) та №2150902Е120414 від 02 вересня 2015 року (із підтвердженням про отримання митним органом).

Однак, незважаючи на надані позивачем документи, відповідач здійснив коригування митної вартості товару шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

Не погоджуючись із спірним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суди дійшли висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов'язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між митницею та декларантом була проведена процедура консультації, шляхом направлення на адресу позивача електронного повідомлення з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів.

Проте, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що у платіжному дорученні №20 від 15 червня 2015 року відсутні будь-які відмітки банку та не зазначено реквізитів інвойсу або проформи інвойсу.

Між тим, суди попередніх інстанцій дійшли вірного зазначили, що вказаний висновок відповідача не відповідає фактичним обставинам, оскільки на підтвердження заявленої митної вартості позивачем під час процедури консультацій надано платіжне доручення №20 від 15 червня 2015 року із заявою про закупівлю іноземної валюти №21 від 15 червня 2015 року.

Разом з тим, відповідачем, не прийнято до уваги те, що переказ грошових коштів у межах контракту здійснювався на підставі заяви про закупівлю іноземної валюти №21 від 15 червня 2015 року, що є обов'язковою вимогою чинного законодавства для валютних операцій. Зокрема, декларант повинен перед здійсненням валютних розрахунків зазначити підстави для придбання валюти та умови, за якими такі розрахунки будуть здійснюватись.

У заяві про закупівлю іноземної валюти №21 від 15 червня 2015 року, у графі «підстава для купівлі іноземної валюти на МВРУ», зазначено, що попередня оплата згідно контракту №I4SY0326/AR/002 від 30 січня 2015 року та проформи-інвойсу №2015SY083 від 04 червня 2015 року. Вказане також відображено у графі 70 платіжного доручення.

Отже, подальше проведення розрахунків, шляхом оформлення відповідного платіжного доручення, здійснювалось на підставі та за умов, зазначених у такій заяві про закупівлю іноземної валюти.

У виписці з рахунку за 19 червня 2015 року повністю відображена послідовність всіх дій з моменту придбання валюти до моменту її переказу постачальнику, що підтверджує викладені вище обставини.

Зазначення скаржника про ненадання позивачем замовлення від покупця відповідно до умов контракту є безпідставними, оскільки під час процедури консультацій позивачем надано копію електронного листа від 19 травня 2015 року, в якому міститься замовлення позивача на придбаний товар. Крім того, умовами контракту не передбачено оформлення покупцем замовлення у чітко встановленій формі, як і не встановлено заборони на здійснення замовлення шляхом направлення електронного листа. До того ж, підтвердженням отримання замовлення від покупця є факт надання продавцем проформи-інвойсу.

Твердження відповідача про ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також є безпідставними, оскільки позивач під час проведення процедури консультацій надав відповідачу митні декларації відправлення №12474540 від 16 липня 2015 року та №12474947 від 21 липня 2015 року.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем до митного оформлення документи містять усю необхідну інформацію про вартість товару та транспортних послуг, а також реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, у зв'язку з чим прийняте відповідачем оскаржуване рішення є протиправним.

Крім того, з аналізу вищенаведених вимог законодавства слід дійти висновку, що митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні усунути сумніви у правильності визначення митної вартості товарів. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Однак всупереч діючому законодавству, витребувавши всі додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару.

Отже, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої та апеляційної інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київської міської митниці відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2016р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: