Справа № 819/765/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7541/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області третя особа управління Державної казначейської служби у м. Тернополі про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в якому просила зобовязати сформувати та подати до управління Державної казначейської служби у м. Тернополі подання про повернення їй суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 5468,06 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року позов задоволено, зобовязано Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі подання про повернення сплаченого ОСОБА_1 збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 5468,06 грн. (пять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень шість копійок). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (46001, м. Тернопіль, вул. Руська, 17, ) на користь ОСОБА_1 (46018, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень) та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно п. 9 ст.1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обовязкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший обєкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Відповідно до п.8 ст.2 Закону для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, обєктом оподаткування є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно п.15-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998р. №1740 «Про затвердження Порядку сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» збір на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна не сплачується, якщо: б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Пенсійний фонд України не володіє інформацією стосовно прав власності громадян на нерухоме майно, позбавлений можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, тому відмова обєднаного управління повернути збір на обовязкове державне пенсійне страхування є правомірною.

Апелянт зазначає, що представлені позивачем документи не можуть вважатись достатніми для обгрунтування вимог позивача, оскільки зазначені документи не підтверджують придбання ним житла вперше, зокрема, єдиним документом яким позивач підтвердив придбання житла вперше була інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до 9% предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформленні у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У оскаржуваному рішення вищевказані витрати документально не підтверджені та доведені.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 травня 2017 року відповідно до умов договору купівлі продажу нерухомого майна ОСОБА_2 придбала у власність квартиру № 10, що розташована в будинку № 11а по вулиці Дружби у місті Тернополі та нею сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі продажу нерухомого майна у розмірі 1% від його вартості, що складає 5468,06 грн., згідно квитанції № 0.0.757849762.1 від 03.05.2017 р. Згідно довідки управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області № 1435 від 22.05.2017 р. підтверджено зарахування до державного бюджету «Збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» в сумі 5468,06 грн. 11.05.2017 р. позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення їй збору на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 5468,06 грн., листом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 12.05.2017 р. № 8667/07 позивача повідомлено, про те що підстав для повернення вказаного збору немає, а також роз'яснено, що позивач має право звернутися до суду із адміністративним позовом про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до абз. 1 п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пункт 15-3 Порядку сплата збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій передбачає, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Також судом зясовано, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2017 р. та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 10.05.2017 року позивач є власником 1/1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1090 від 03.05.2017 р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач дійсно 03.05.2017 р. вперше придбала житло за договором купівлі-продажу нерухомого майна і при оформленні документів безпідставно сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі продажу нерухомого майна в розмірі 5468,06 грн., який підлягає поверненню, а тому підставно задовольнив позовні вимоги.

Також суд вірно стягнув з бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір та понесені витрати на правову допомогу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вище наведене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - залишити без задоволення, а постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року по справі № 819/765/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_3

Повний текст виготовлений 21.09.2017 року