Справа № 127/12898/17
Суддя: Ан О. В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/630/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Мельника А.В.,

представника відповідача Павич Ольги Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вінницького міського суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до УПФУ м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Позов мотивований тим, що починаючи з 01.07.1998 року по даний час позивач перебуває на обліку в органах пенсійного фонду України та отримує призначену їй пенсію за віком в сумі 3354 гривні. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 06.11.1968 року зареєстровано шлюб, про, що здійснено актовий запис № 1587 РАЦС. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2. Чоловік позивачки перебував на обліку в органах пенсійного фонду України і отримував спеціальну пенсію. 22.03.2017 року ОСОБА_2 звернулася до УПФУ м. Вінниці з проханням перевести її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, її покійного чоловіка ОСОБА_3, та встановити в розмірі 60% середньомісячного заробітку який встановлено відповідно до ч. 19 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру». Відповідно до листа УПФУ м. Вінниці від 31.03.2017 року позивача повідомлено про те, що з 01.06.2015 року спеціальні пенсії не призначаються, а призначені раніше не перераховуються при цьому пославшись на п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд призначити пенсію її покійного чоловіка, встановивши у розмірі 60% середньомісячного заробітку, який зазначено у довідці прокуратури Вінницької області від 21.03.2017 року в розмірі 11327 гривень, а також понесені судові витрати.

Позивач до судового засідання не з'явилася, але подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, в судових дебатах просила відмовити в задоволенні позову. Представник визнала право позивача на пенсію по втраті годувальника.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши пенсійну справу ОСОБА_3, оцінивши повідомлені сторонами обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці з 01.07.1998 року, та отримує пенсію за віком (на 7 а.с.).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 06.11.1968 року РАЦС актовий запис № 1587 (на 11 а.с.) ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (на 9 а.с.).

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_3 виданого Управлінням соціального захисту населення Леннінського району м. Вінниці ОСОБА_3 отримував пенсію за вислугою років (на 8 а.с.). Стаж роботи прокурорсько- слідчого складу ОСОБА_3 .- 18 років 3 місяці і 25 днів розрахунок пенсії станом на 01.05.2016 року склав 8412 .075 ( витяг з пенсійної справи - розпорядження на а.с. 79) . ОСОБА_3 отримував також підвищення дітям війни в розмірі 66 грн 43 коп.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника, позивач звернулася до УПФУ м. Вінниці з проханням перевести її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника покійного чоловіка ОСОБА_3 та встановити її в розмірі 60% середньомісячного заробітку ( чинного) - 22.03.2017 року (на 12-13 а.с.)

Управління ПФ України в м. Вінниці, відповідно до рішення № 4067 від 31.03.2017 року відмовило позивачу в призначенні пенсіхї по втраті годувалиника на підставах, зазачених в заяві, оскільки згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року скасовуються норми, щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсійне забезпечення призначалося відповідно до спеціальних законів, в тому числі до ЗУ «Про прокуратуру», оскільки пенсії в порядку та на умовах, визначених законом не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються (на 14 а.с.)

Суд вважає, що позивач маж право на пенсію по втраті годувальника. Так, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Так, пунктом 2.8 Порядку №22-1 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Отже, враховуючи, що позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФ, де отримує пенсію, а також ОСОБА_3 перебував на обліку у відповідача отримував пенсію згідно Закону України «Про прокуратуру», документи, що вимагаються при призначенні пенсії, в Управління наявні.

Закон " Про Прокуратуру " в редакції від 05.11.1991 № 1789-XII втратив чинність , крім певних пунктів і статей, які не стосуються спору.

Зміст ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (надалі по тексту Закон № 1697-VII) зазначає, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Про те п. 19 ст. 86 Закону України " Про прокуратуру" не передбачає, що положення цієї частини поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Статтею 5 ЦК України, передбачено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Оскільки Закон " Про прокуратуру " від 14.10.2014 № 1697-VII не передбачає пом"якшення чи скасування відповідальності, йог дія не поширюється на правові відносини, які виникли до його прийняття . Тому суд відхиляє посилання позивача на вказані норми права.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України серед яких Закон «Про прокуратуру», у зв'язку з чим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених даним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Тож право на оформлення пенсій по втраті годувальника за померлого чоловіка передачено тільки на загальних підставах відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі строків передбачених ст. 45 цього закону .

За даних обставин, враховуючи, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 отримував пенсію, розмір яукої був визначений, позивач, після смерті її чоловіка, має право згідно вимог ст. 36 Закону № 1058-IV на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, розмір якої згідно вимог ст. 37 Закону № 1058-IV повинен становити 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Враховуючи те, що жодна норма чинного законодавства не передбачає необхідності по новому визначати розмір пенсії за віком померлого годувальника, що само по собі уже буде суперечити розумінню поняття «правоздатності», оскільки за таких дій відповідач визначає та встановлює новий розмір пенсії особі, наділяючи її правом на відповідний розмір пенсії та вступаючи з такою особою у відповідні правовідносини, які стосуються її прав та інтересів, що є неможливим в силу того, що померла особа припинила своє існування, а тому не може наділятись правом на визначення пенсії за віком в новому розмірі, відмінному від того, який особа набула та отримувала за життя, а відтак, після смерті особи, можна керуватись та застосовувати лише ті юридичні факти, які були вже встановлені відносно неї та існували на момент її смерті.

Власне, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

За таких обставин враховуючи, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 отримував пенсію, розмір якої, станом на день його смерті, становив 8412 грн., з огляду на те, що позивач, після смерті її чоловіка, має право згідно вимог ст. 36 Закону № 1058-IV, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно, сплачений позивачем 1280,00 грн. судовий збір підлягає компенсації їй за рахунок місцевого бюджету м. Вінниці в сумі 640,00 грн., відповідно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 69-72, 94, 158-162 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2 у зв'язку із втратою годувальника ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці призначити, починаючи з 22.03.2017 року, ОСОБА_2 пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 4206 грн. (чотири тисячі двісті шістнадцять гривень) що становить 50 відсотків від розміру фактично отримуваної пенсії померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) на користь ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, у разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: