Справа № 813/3214/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/10425/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Ніколіна В.В.,

суддів - Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області 25 червня 2015 року звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з відповідача до бюджету податкового боргу в сумі 55247,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем рахується податковий борг, що виник внаслідок несвоєчасної сплати податкових зобов'язань по орендній платі за землю та залишається несплаченим, а тому у відповідності до вимог Податкового кодексу України такий підлягає стягненню з ФОП за рішенням суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року у справі №813/3214/15 позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що 29.05.2008 між ФОП та Львівською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки №Л-759 , річний розмір орендної плати на момент укладення такого складав 61378,23 грн, який сплачувався позивачем своєчасно та в повному обсязі. Вказує, що з огляду на ту обставину, що зміни до Договору в частині збільшення орендної плати у встановленому законодавством порядку внесені не були, у нього немає підстав для сплати орендної плати за землю у розмірі, більшому ніж передбачено Договором. Відтак, висновки податкового органу про заниження позивачем податкового зобов`язання з орендної плати за землю є необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалми справи, що ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як ФОП (а.с.7-8). Станом на 16.06.2015 за відповідачем рахується податковий борг в сумі 55247,72 грн, що підтверджується довідкою ДПІ від 16.06.2015 №8185/23-10. У структуру цього податкового боргу входить заборгованість, яка виникла у зв'язку з несплатою ФОП податкових зобов`язань по орендній платі з фізичних осіб за земельну ділянку згідно податкового повідомлення-рішення від 27.01.2015 № , загальна сума податкового зобов`язання по якому становить 50629,69 грн., та нарахованої пені . Оскільки у встановлений строк відповідачем так і не було сплачено відповідного податкового боргу у розмірі 55247,72 грн, то ДПІ звернулася із даним адміністративним позовом до суду про стягнення заборгованості за несплаченими грошовими зобов'язаннями. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що за відповідачем рахується заборгованість по сплаті узгодженого грошового зобов'язання, а тому така підлягає стягненню за рішенням суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.57.1 ст.57 ПК платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Абзацом 2 п.57.3 ст.57 ПК передбачено, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК). Тобто, у платника податку на наступний день після дня узгодження визначених у податкових повідомлення-рішеннях грошових зобов'язаннях виникає обов'язок сплатити такі зобов'язання протягом визначеного у законі строку. У разі невиконання такого обов'язку суми несплачених узгоджених зобов'язань стають податковим боргом.

З матеріалів справи, а саме з акта від 09.12.2014 №1/1503/НОМЕР_1 «Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій декларації з плати за землю ФОП ОСОБА_1», вбачається, що підставою для нарахування відповідачу орендної плати за землю був Договір, за умовами якого орендна плата за рік становила 61378,23 грн, однак така розрахована без врахування коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки землі, в результаті чого встановлено заниження позивачем суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю за 2012-2014 роки в сумі 40503,75 грн (а.с.15-17).

На підставі цього, ДПІ було прийнято відповідне ППР за яким визначено грошове зобов'язання по орендній платі з фізичних осіб із встановлення граничного строку їх сплати протягом 10 календарних днів з дня вручення. ППР оскаржувалось ФОП у судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у справі №813/4023/15 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДПІ про скасування вищезазначеного ППР на суму грошового зобов'язання 50625,69 грн відмовлено. Зазначена Постанова набрала законної сили 18.10.2016 та в установленому законодавством порядку не скасована.

Відтак, доводи апелянта стосовно того, що зміни до Договору в частині збільшення орендної плати у встановленому порядку внесені не були, тому у нього немає підстав для сплати орендної плати за землю у розмірі, більшому ніж передбачено Договором судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки оцінку вказаним обставинам уже було надано у Постанові.

Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення податкової заборгованості, тому відповідно до ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) предметом доказування у цій справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими законом пов'язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, встановлення факту узгодженості грошового зобов'язання, наявності податкового боргу, його сплати у добровільному порядку тощо.

Натомість, сукупність обставин, які обґрунтовують правомірність чи протиправність оскаржуваного ППР не входять до предмету доказування у розглядуваній справі, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Враховуючи усе вищенаведене, станом на час розгляду даної справи ППР на підставі яких стягується з ФОП податковий борг на суму 55247,72 грн є правомірними, відповідно до ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК податковий борг визначається як сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п.41.2 ст.41 ПК органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Пунктом 59.1 ст.59 ПК передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 ПК.

Пунктом 95.1 ст.95 ПК визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пунктів 95.2 - 95.3 ПК стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

У разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК).

Водночас пп.60.1.1 п.60.1 ст.60 ПК визначено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення. Тобто податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому грошові зобов'язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

Як видно з матеріалів справи, у зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу визначеного ППР позивачем надсилалась йому податкова вимога від 08.04.2015 №896-23, яка таким не оскаржувалась (а.с.21). Однак податковий борг залишається не погашеним в повному обсязі. Оскільки за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 55247,72 грн, а суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення цього податкового боргу, такий підлягає погашенню на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у відповідача заборгованості по орендній платі за землю, яка виникла на підставі несплаченого узгодженого податкового зобов'язання розмір, якої становить 55247,72 та станом на 16.06.2015 залишається несплаченим. Отож, з огляду на те, що сума податкового зобов'язання ФОП визначена податковим органом є узгодженою та у встановлені строки до бюджету не сплачена, тому така підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар