Справа № 804/2655/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2017 р. Справа № 804/2655/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
суддів Верби І.О., Боженко Н.В.
при секретарі судового засідання Пасічнику Т.В.,
представника позивача Обозного А.В.,
представника Відповідача-1 Слободянюка Р.О.,
представника Відповідача-2 Удода Б.В.,
представника Відповідача-3 Кривошея А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України, Відповідача-3 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодуванні моральної шкоди, -
25.04.2017 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України, Відповідача-3 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Генерального штабу- Головнокомандуючого Збройних Сил України від 31.01.2017 №34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 » про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання «підполковник»;
- визнати незаконним та скасувати наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 57 від 02.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом «в» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключення зі списків особового складу Збройних Сил України з 31.01.2017;
- визнати незаконним та скасувати наказ військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Збройних Сил України № 58 від 09.03.2017 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату м. Дніпра та всіх видів забезпечення з 09.03.2017;
- поновити ОСОБА_1 на посаді військового комісара Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату Збройних Сил України м. Дніпра;
- поновити ОСОБА_1 у військовому званні «підполковник» Збройних сил України;
- стягнути з Дніпропетровського обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.02.2017 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;
- стягнути з Дніпропетровського обласного військового комісаріату Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.;
- стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень;
- стягнути з командування Сухопутних військ Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Позивач вважає, що оскаржуваними рішеннями суб`єктів владних повноважень обмежено його права і свободи, закріплені у Конституції України, а саме порушено право на працю та рівність перед законом. Позивач наголошує, що матеріали справи не місять матеріалів службового розслідування, яке б встановлювало випадки безвідповідального ставлення та порушення вимог діючого законодавства України та службової дисципліни безпосередньо ОСОБА_1 , а наявний в матеріалах справи висновок службової перевірки за фактами порушення службової дисципліни окремими працівниками АНД РВК від 12.01.2017, не містить фактів та доказів того, що ОСОБА_1 було порушено вимоги чинного законодавства, а саме, скоєння вчинків, що дискредитують його як керівника, та офіцера. Також позивач зазначає у позовній заяві, що при прийнятті рішення, що передувало виданню наказів, які є предметом оскарження, допущено порушення як норм матеріального права, так і не дотримання процедури звільнення, зокрема, звільнення відбулося зі значними порушеннями порядку та процедури його оформлення, підготовка та видача наказу проведена із суттєвим порушенням конституційних прав, факти наведені у рішенні не знайшли свого підтвердження. Як підстави для стягнення з відповідачів відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_1 вказує: моральні страждання; принижений та подавлений психологічний стан; втрата нормальних життєвих зв`язків; необхідність вжиття додаткових зусиль для організації свого життя; втрата поваги від 27 підлеглих співробітників та всіх своїх знайомих і друзів; пониження соціального статусу; припинення запланованого кар`єрного зростання.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві.
Представник Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. На адресу суду 22.05.2017 надійшли письмові заперечення від Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату. Відповідно до змісту заперечень, представник Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату наголошує, що на виконання наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.01.2017 № 21 комісією проведено перевірку з визначення реального стану справ в Амур-Нижньодніпровському районному військовому комісаріаті м. Дніпра. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.01.2017 №30 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині, що стосується позивача, за відсутність дієвого контролю за виконанням підпорядкованим особовим складом службових обов`язків, порушення військовим комісаром Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату м. Дніпра підполковником ОСОБА_1 вимог статті 11, 16, абзацу 2, 3, 7, 10 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 12-14 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389, Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 № 352, «Інструкції щодо обліку транспортних засобів, які надходять на комплектування ЗС України та інших військових формувань» затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.07.2001 № 240, директиви Генерального штабу від 26.06.2015 №322/2/2180*, розпорядження Генерального штабу ЗС України від 14.07.2016 № 322/2/4051, п.10.6 наказу МО України від 22.01.2002 № 35, на підставі пункту «ж» статті 68 та статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вирішено клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання». З огляду на викладене, представник Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату вважає, що оскільки позивача позбавлено військового звання, за рішенням, що належить до компетенції начальника Генерального штабу Збройних Сил України, дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату вчинено в межах наданих повноважень та без порушення права позивача. З приводу позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди на користь позивача у запереченнях зазначено, що доводи ОСОБА_1 з приводу завдання йому моральної шкоди не обґрунтовують причинно-наслідкового зв`язку між накладенням на позивача дисциплінарного стягнення та його душевними переживаннями, а застосування дисциплінарних стягнень відносно військовослужбовців передбачено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України за допущені ними порушення та проступки, цим же статутом передбачено порядок їх оскарження, в тому числі і в судовому порядку, яким скористався позивач. Будь-яких дій під час накладення стягнення, які б принизили честь та гідність позивача не вчинено.
Представник Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог. У письмових запереченням, які подані до суду 22.05.2017, представник Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України, посилався на аналогічні доводи як і представник Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату у своїх письмових запереченнях. В уточнених запереченнях, які було подані до суду 16.06.2017, представник Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України додатково зазначив, що наслідком накладення на позивача стягнення у вигляді пониження в посаді стало звільнення його з військової служби, що прямо передбачено п.п. в) п.1) ч.8 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.77 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008. Щодо видання наказу про накладення на позивача стягнення за відсутності правового режиму воєнного стану, то представник Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України зазначив, що Дисциплінарним статутом не встановлено жодних обмежень чи виключень щодо притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності виходячи з існуючого правового режиму в Державі (воєнний стан, надзвичайний стан, мирний час). Заперечуючи проти позиції позивача про те, що не встановлено конкретних правопорушень, які б вчинив ОСОБА_1 , то представник Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України вказав, що наказом начальника НГШ ЗСУ від 31.01.2017 №34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 » визначено, що підполковником ОСОБА_1 допущено ряд порушень в організації військового обліку призовників, проведення призову громадян на строкову військову службу, військового обліку військовозобов`язаних та їх приписки до військових частин для проходження військової служби у воєнний час та ведення військового обліку техніки національної економіки на підприємствах, в установах та організаціях району, внаслідок чого порушено конкретні вимоги нормативно-правових актів. З питань не доведення наказу начальника НГШ ЗСУ від 31.01.2017 №34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 » до позивача, то представник Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України зазначив, що стягнення позивачу було оголошено наказом начальника НГШ ЗСУ від 31.01.2017 №34, отже, вимоги статуту в цьому питанні не порушені, до того ж, відносно позивача на даний час обрано запобіжний захід тримання під вартою у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим оголосити йому наказ під підпис було неможливо.
Представник Відповідача-3 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. У письмових запереченням, які подані до суду 14.06.2017, представник Відповідача-3 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, посилався на аналогічні доводи як і представник Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату у своїх письмових запереченнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
В ході розгляду справи судом встановлено, що на виконання наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.01.2017 №21 «Про проведення комплексної перевірки», 12.01.2017 було проведено перевірку стану справ в Амур-Нижньодніпровському районному військовому комісаріаті м. Дніпра, за результатами якої складено акт проведення перевірки стану справ в Амур-Нижньодніпровському районному військовому комісаріаті м. Дніпра, який затверджено військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 17.01.2017. Як вбачається з вказаного акту, в ході перевірки було встановлено ряд порушень: з питань організації службової діяльності відділення комплектування; з питань відбору на військову службу за контрактом; з питань приписки громадян 2000 р.н. до призовної дільниці; з питань розшуку призовників; з питань підготовки до проведення призову на строкову військову службу; щодо мобілізаційної готовності військового комісаріату, якості та повноти відпрацювання документів з бойової та мобілізаційної готовності; щодо підготовки; щодо військового обліку; щодо бронювання кадрів за національною економікою; щодо укомплектованості та якості комплектування команд особовим складом та партій технікою, призначеною з національної економіки з урахуванням резерву; щодо стану військової дисципліни та морально-психологічного стану особового складу; щодо стану організації роботи з питань територіальної оборони.
У п. 1 «Пропозицій щодо притягнення винних осіб до відповідальності» акту проведення перевірки стану справ в Амур-Нижньодніпровському районному військовому комісаріаті м. Дніпра» зазначено, що за відсутність дієвого контролю за виконанням підпорядкованим особовим складом службових обов`язків, порушення військовим комісаром Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату м. Дніпра підполковником ОСОБА_1 вимог статті 11, 16, абзацу 2, 3, 7, 10 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 12-14 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389, Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 № 352, «Інструкції щодо обліку транспортних засобів, які надходять на комплектування ЗС України та інших військових формувань» затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.07.2001 № 240, директиви Генерального штабу від 26.06.2015 № 322/2/2180*, розпорядження Генерального штабу ЗС України від 14.07.2016 № 322/2/4051, п. 10.6 наказу МО України від 22.01.2002 №35, на підставі пункту «ж» статті 68 та статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання».
На підставі результатів перевірки стану справ в Амур-Нижньодніпровському районному військовому комісаріаті м. Дніпра, яка відбувалась 12.01.2017, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було видано наказ № 30 від 17.01.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким відповідно до змісту п. 1, на підставі пункту «ж» статті 68 та статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вирішено клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «позбавлення військового звання».
Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних Сил України ОСОБА_3 на підставі результатів перевірки стану справ в Амур-Нижньодніпровському районному військовому комісаріаті м. Дніпра, яка відбувалась 12.01.2017, 31.01.2017 винесено наказ за №34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 », яким накладено дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 у вигляді «позбавлення військового звання».
Командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України генералом-лейтенантом ОСОБА_4 02.02.2017 винесено наказ за № 57, у якому п. 27 звільнено з військової служби у запас за п. «в» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 31.01.2017 колишнього військового комісара Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату Дніпропетровської області військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройний Сил України підполковника ОСОБА_1 , відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з п. 2 наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 09.03.2017 № 58, ОСОБА_1 , колишнього військового комісара Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату м.Дніпра, відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.02.2017 № 57, з військової служби в запас за п. «в» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку).
Відповідно до вимог п.п. «в» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку.
Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Оскільки п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містить відсильну норму, яка визначає строк до якого часу вона застосовуються, то керуючись змістом п. 2 та п. 3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», можна зробити висновок, що п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» застосовується до правовідносин, які виникли після початку дії особливого періоду, який, в свою чергу, діє з моменту оголошення мобілізації, і застосовується до моменту введення воєнного стану (п. 2 ч. 8 ст. 26) або до прийняття рішення про демобілізацію (п. 3 ч. 8 ст. 26).
Отже, оскільки указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 № 15/2015 фактично було введено на території України особливий період, а рішення про демобілізацію чи про введення воєнного стану на момент винесення оскаржуваних рішень суб`єктів владних повноважень не виносилось, то посилання позивача на факт порушення відповідачами процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності, яка виразилась у тому, що ОСОБА_1 звільнено за п. «в» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII не у період дії воєнного або надзвичайного стану, є безпідставними.
Посилання позивача на те, що оскаржуваними рішеннями суб`єкти владних повноважень допустили порушення його прав та свобод, які закріплені Конституцією України, також не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.
Правовий статус військовослужбовців має особливий характер у зв`язку з природою військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, конституційні права і свободи військовослужбовців можуть бути обмежені як самою Конституцією, так і військовим законодавством. Можливість таких обмежень допускається низкою міжнародних документів та визнана у законодавстві зарубіжних країн. Загальна Декларація прав людини 1948 року встановлює підстави та межі можливих обмежень прав та свобод. У п.2 ст. 29 говориться: «кожен здійснюючи свої права та обов`язки підлягає лише тим обмеженням, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших осіб і задоволення справедливих вимог моральності, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві». А в Європейській конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 вживається два терміни як однозначні: «обмеження» (ст.ст. 8-11, 18) та «відступ від своїх обов`язків» (ст. 15).
Так, відповідно до п. 9 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, Законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
З огляду на викладене, посилання позивача на порушення відповідачами при винесенні оскаржуваних наказів ст.ст. 8, 64 Конституції України є безпідставними, оскільки Статут внутрішньої служби Збройних Сил України передбачає, що Законами України з військових питань можуть встановлюватись особливості прав і свобод військовослужбовців, а п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає саме особливості звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду.
Суд не знаходить підтверджень доводам позивача про те, що матеріали справи не місять матеріалів службового розслідування, яке б встановлювало випадки безвідповідального ставлення та порушення вимог діючого законодавства України та службової дисципліни безпосередньо ОСОБА_1 оскільки порушення військовим комісаром Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату м. Дніпра підполковником ОСОБА_1 вимог статті 11, 16, абзацу 2, 3, 7, 10 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 12-14 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 № 389, Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 № 352, «Інструкції щодо обліку транспортних засобів, які надходять на комплектування ЗС України та інших військових формувань» затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.07.2001 № 240, директиви Генерального штабу від 26.06.2015 № 322/2/2180*, розпорядження Генерального штабу ЗС України від 14.07.2016 № 322/2/4051, п. 10.6 наказу МО України від 22.01.2002 №35, зафіксовано під час перевірки стану справ в Амур-Нижньодніпровському районному військовому комісаріаті м. Дніпра, яка здійснювалась 12.01.2017.
Жодних обґрунтованих пояснень чи доказів відсутності порушень з питань організації службової діяльності відділення комплектування, з питань відбору на військову службу за контрактом, з питань приписки громадян 2000 р.н. до призовної дільниці, з питань розшуку призовників, з питань підготовки до проведення призову на строкову військову службу, щодо мобілізаційної готовності військового комісаріату, якості та повноти відпрацювання документів з бойової та мобілізаційної готовності, щодо підготовки; щодо військового обліку, щодо бронювання кадрів за національною економікою, щодо укомплектованості та якості комплектування команд особовим складом та партій технікою, призначеною з національної економіки з урахуванням резерву, щодо стану військової дисципліни та морально-психологічного стану особового складу, щодо стану організації роботи з питань територіальної оборони, позивачем чи його представником до суду не надано.
Згідно з п. 8 «Загальних положень» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
У пункті 26 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до п. 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до п. 77 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці можуть бути позбавлені військового звання у порядку дисциплінарного стягнення.
Про позбавлення військовослужбовців військового звання у порядку дисциплінарного стягнення посадові особи, яким надано таке право Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, видають відповідний наказ.
Особа, позбавлена військового звання у дисциплінарному порядку (крім військовослужбовців строкової військової служби та осіб рядового, сержантського і старшинського складу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовому званні до старшини (головного корабельного старшини) включно), у день виключення зі списків особового складу направляється до військового комісаріату за місцем проживання. Військові комісари одночасно з прийняттям зазначених осіб на військовий облік присвоюють їм військове звання солдата (матроса) запасу.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування наказу начальника Генерального штабу- Головнокомандуючого Збройних Сил України від 31.01.2017 № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 », наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 57 від 02.02.2017, наказу військового комісара Дніпропетровського обласного військового комісаріату Збройних Сил України № 58 від 09.03.2017, а також судом не встановлено підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді військового комісара Амур-Нижньодніпровського районного військового комісаріату Збройних Сил України м. Дніпра, поновлення ОСОБА_1 у військовому званні «підполковник» Збройних сил України, стягненні з Дніпропетровського обласного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.02.2017 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суди, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, оскільки судом не встановлено протиправності оскаржуваних рішень суб`єктів владних повноважень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди позивачу.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки судом встановлено, що оскаржувані рішення суб`єктів владних повноважень вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про відсутність підстав у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України, Відповідача-3 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України і відносить за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 155, 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відповідача-1 Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Відповідача-2 Генерального штабу Збройних Сил України, Відповідача-3 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текс постанови складено 11.09.2017 року.

Головуючий суддя (підпис) Судді І.В. Тулянцева І.О. Верба Н.В. Боженко