Справа № 805/2359/17-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кониченко О.М.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року справа №805/2359/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі № 805/2359/17-а за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просила суд:

1) Визнати протиправною бездіяльність Управління, яка має документальне підтвердження у листі Управління від 24.05.2017 № 05-593/17, щодо не здійснення нарахування судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 з 01.01.2017 суддівської винагороди виходячи з посадового окладу судді у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, який з 01.01.2017 становить 32000 грн., на підставі положень п.23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) та ч.3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII) (далі - Закон № 2453-VI);

2) Зобов'язати Управління провести перерахунок з 01 січня 2017 року суддівської винагороди судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2, виходячи з посадового окладу у розмірі 32 000 гривень;

3) Зобов'язати Управління провести виплату з 01 січня 2017 року суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за 2017 рік судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 виходячи з посадового окладу у розмірі 32 000 гривень з урахуванням проведених виплат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працює на посаді судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області. Відповідно до Постанови Верховної України від 22.05.2008 № 298/YI обрана посаду судді безстроково.

Кваліфікаційне оцінювання, передбачене нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відносно позивача не призначалось. Зазначила, що 25.04.2017 на адресу відповідача з супровідним листом № 219/05-02/111/17 була направлена заява суддів Артемівського міськрайонного суду, в тому числі і за підписом позивача, яка містила вимогу здійснити перерахунок суддівської винагороди за січень - березень 2017 року, виходячи з посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, який з 01.01.2017 становить 3200 грн., і в подальшому нараховувати суддівську винагороду відповідно до Закону № 1402-VIII та ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік". Однак, відповідач відмовився здійснювати перерахунок суддівської винагороди, що змусило позивача звернутись до суду із позовом про захист порушеного права.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що відповідачем порушено його право на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік", починаючи з 01.01.2017.

Відповідач надав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначено, що розмір суддівської винагороди позивачу розраховувався з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 1774-VIII), яким встановлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Тому, відповідач вважає, що з 01.01.2017 суддівська винагорода суддів місцевих судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання у встановленому порядку, обраховується від розміру посадового окладу судді, який складає 16000 грн., та доплати обчислюються від такого розміру посадового окладу. Також зазначив, нарахування та виплата судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, суддівської винагороди, обчисленої від посадового окладу в розмірі 32000 грн. є явною дискримінацією по відношенню до правомірних очікувань суддів, які таке оцінювання вже пройшли.

З вказаних підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач надав до суду копію штатного розпису Артемівського міськрайонного суду, відповідно до якого посадовий оклад судді затверджений у розмірі 16000 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі № 805/2359/17-а у позові відмовлено в повному обсязі.

Постанова мотивована тим, що наявна різниця у статусі між особами, які пройшли оцінювання, та тими, які його не пройшли, з урахуванням відсутності їх вини у цьому, та її наслідки, які знаходять своє відображення у тому числі і в розмірі суддівської винагороди, не повинні слугувати обставинами, що породжують поглиблення такої різниці та створення нових факторів для її існування, а саме, суддя, що пройшов кваліфікаційне оцінювання не може отримувати суддівську винагороду у розмірі, що на порядок нижчий, ніж той суддя, який його на даному етапі не пройшов, оскільки в даному випадку не буде застосований принцип розумності, що зашкоджуватиме самій суті права.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки норма п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ не містить посилання на те, що вона є нормою Закону № 1402-VШ, поширювати її дію для визначення розміру суддівської винагороди правових підстав немає. Між тим, правова норма п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яка не поширюється на спірні відносини, по суті була застосована судом перш інстанції при прийнятті постанови від 01.08.2017, що є порушенням цієї норми матеріального права, яка визначає незаконність даного судового рішення.

Також, суд першої інстанції у постанові від 01.08.2017 встановив статус позивача як судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, що є ознаками необхідності застосування для урегулювання спору нормативних положень п.23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ та ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VI (в редакції Закону від 12.02.2015 № 192-VІІІ), які визначають розмір суддівської винагороди та за своєю назвою є частиною законодавства України про судоустрій і статус суддів. Однак, при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції дані законодавчі акти не були застосовані, хоча повинні були застосовані, що є свідченням порушення норм матеріального права та відповідно незаконності названої постанови суду від 19.07.2017.

Апелянт вважає за необхідне звернути увагу суду апеляційної інстанції на те, що висновок Донецького окружного адміністративного суду у постанові від 01.08.2017 про відповідність поведінки відповідача щодо невиплати позивачу суддівської винагороди в установленому законом обсязі законодавчо встановленій гарантії незалежності суддів, оскільки розмір суддівської винагороди позивача у 2017 році у порівнянні із груднем 2016 року не змінився, є хибним.

Таким чином, зважаючи на те, що законодавець не виніс змін до Закону № 2453-УІ та/або до Закону № 1402-УІІІ в частині розміру суддівської винагороди та/або-розрахункової величини, за якою здійснюється її нарахування, враховуючи закріплений законодавчо обов'язковий механізм започаткування (внесення) таких змін лише та виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», процедура прийняття якого (або змін до нього) передбачає особливий порядок з метою дотримання гарантій суддівської, незалежності, застосування відповідачем під час визначення розміру суддівської винагороди позивачу пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-УІІІ та невиконання пункту 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-УІІІ є такими, що порушують право позивача на належний рівень суддівської а винагороди.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 Постановою Верховної України від 22.05.2008 № 298/YI обрана на посаду судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області безстроково.

Штатним розписом з 01.01.2017 Артемівського міськрайонного суду Донецької області встановлений для судді суду посадовий оклад у розмірі 16000 гривень.

25.04.2017 на адресу відповідача з супровідним листом № 219/05-02/111/17 була направлена заява суддів Артемівського міськрайонного суду, в тому числі і за підписом позивача, яка містила вимогу здійснити перерахунок суддівської винагороди за січень - березень 2017 року, виходячи з посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, який з 01.01.2017 становить 3200 грн. і в подальшому нараховувати суддівську винагороду відповідно до Закону № 1402-VIII та ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік".

24.05.2017 відповідач листом за № 05-593/17 повідомив суддів Артемівського міськрайонного суду Донецької області, в тому числі і позивача, що з 01.01.2017 суддівська винагорода суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання у встановленому порядку, обраховується від розміру посадового окладу судді, який складає 16000 грн., а доплати обраховуються від зазначеного розміру посадового окладу та тому підстав для здійснення нарахування та виплати суддівської винагороди з січня 2017 року, виходячи з посадового окладу судді в розмірі 32000 грн. не вбачається.

Відповідно до листа Державної судової адміністрації України від 13.01.2017 № 11-256/17, направленого на адресу голів судів та начальників територіальних управлінь судової адміністрації України з 01.01.2017 розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить - 16 000 грн., апеляційного суду - 17600 грн. Після проходження кваліфікаційного оцінювання розмір базового посадового окладу судді місцевого суду буде дорівнювати 24000 грн., апеляційного суду - 40000 грн.

З розрахункових листів позивача та Довідки про доходи, яка надана відповідачем вбачається, що нарахування доходу (при посадовому окладі 16000 грн.,) позивачу з 01.01.2017 здійснювалось в наступних сумах: січень - 24000 грн., лютий - 24000 грн., березень - 24000 грн., квітень - 24000 грн., травень - 44800 грн., червень - 63688,30 грн., тобто посадовий оклад, надбавка за вислугу років, відпускні.

Спірним питанням даної справи є визначення розміру та виплата суми суддівської винагороди з 01 січня 2017 року судді, яка не проходила кваліфікаційне оцінювання в рамках застосування діючого законодавства, яке регулює визначення розміру суддівської винагороди з врахуванням вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розрізі Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з врахуванням Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набрав чинності 01.01.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Положенням про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, затвердженим головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області є територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується. Основним завданням територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Донецької області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Донецької області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів місцевого самоврядування. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та місцевих загальних судів Донецької області.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) визначено принцип збалансованості бюджетної системи України.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.

Так, у пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття "щомісячне довічне грошове утримання", що міститься у підпункті "е" пп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України вказав, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частини п'ята, шоста статті 47 Закону № 2453-VІ).

В п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012).

Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначено положеннями Закону № 1402-VIII.

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (в редакції чинній з 01.01.2017) встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно п. 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 01.01.2017 для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, абз.1 п. 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

При цьому, п. 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Згідно з ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства слідує, що посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційного оцінювання, визначається відповідно до розміру, встановленого ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VI.

Як встановлено судом, позивач обрана на посаду судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області та не проходила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді), що є підставою обрахунку його посадового окладу з огляду на розмір, визначений ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VI.

Відтак, положення абз.2 п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII слід тлумачити так, що ним встановлено розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір "розрахункової величини". Це положення не змінює ч.3 ст. 133 Закону "Про судоустрій і статус суддів" у частині визначення саме мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода. У зв'язку із цим, відсутні ознаки невідповідності цього положення ч.2 ст. 130 Конституції України.

Разом із тим, ДСА України листом від 20.03.2017 № 11-1025/17 роз'яснено територіальним управлінням та апеляційним, апеляційним спеціалізованим та місцевим спеціалізованим судам порядок виплати посадових окладів суддям.

Відтак, у штатному розписі чисельність суддів слід розподіляти на три категорії, зокрема: судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання з посадовим окладом 16000 грн. для місцевих судів та 17600 грн. для апеляційних судів; судді, які станом на 01.01.2017 пройшли кваліфікаційне оцінювання та здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів 24000 грн., для апеляційних судів 40000 грн.) збільшеного на відповідний регіональний коефіцієнт; судді, які на 01.01.2017 пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів - 24000 грн., для апеляційних судів - 40 000 грн.) без застосування регіонального коефіцієнта.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 145 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 146 Закону № 1402-VIII суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Згідно із ст. 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Аналізуючи зазначені положення колегія суддів вважає, що розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у 2017 році у порівнянні із груднем 2016 року не зменшився, отже, втручання у розмір суддівської винагороди як гарантію незалежності суддів не відбулося.

Також колегія суддів вважає, що оскільки розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для обчислення суддівської винагороди визначається не ст. 133 Закону №2453, а законом про державний бюджет на відповідний рік, тому положення п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII слід вважати запровадженням змін (спеціального регулювання стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат) по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік". Відсутність змін до норми ч.3 ст. 133 Закону № 2453-VI не є перешкодою для застосування п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1774-VIII.

Згідно зі ст. 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Адміністративний суд повноважний відмовитися від застосування закону, який є аналогічним до того, що був визнаний неконституційним. Аналіз практики Конституційного Суду України засвідчує відсутність його рішень про неконституційність певного положення (яке може бути предметом регулювання виключно закону про державний бюджет) через його закріплення не у законі про державний бюджет на певний рік, а в іншому законі.

На теперішній час положення п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII не визнані неконституційними та приймаються судом до даних правовідносин.

Отже, положення абзацу другого пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону про внесення змін слід тлумачити так, що ним встановлено розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір "розрахункової величини". Це положення не змінює частину третю статті 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у частині визначення саме мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода.

Згідно зі ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства" від 27.05.1996, суд визначив, що у певних сферах може бути важко формулювати закони з високою чіткістю, а певний рівень гнучкості навіть може бути бажаним, щоб дати національним судам змогу застосовувати право в світлі оцінки того, які заходи необхідні за конкретних обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що кваліфікаційне оцінювання судді - це встановлена законом процедура визначення Комісією професійного рівня знань судді та відповідності його займаній посаді, поетапне проведення якої породжує різні правові наслідки у осіб, що пройшли таке оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді від осіб, які таке оцінювання не пройшли.

Тобто, метою проведення кваліфікаційного оцінювання є виявлення та заохочення суддів, які змогли підтвердити достатній рівень знань та відповідність його займаній посаді.

Водночас, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що наявна різниця у статусі між особами, що пройшли оцінювання та тими, що його не пройшли, з урахуванням відсутності їх вини у цьому, та її наслідки, які знаходять своє відображення у тому числі і в розмірі суддівської винагороди, не повинні слугувати обставинами, що породжують поглиблення такої різниці та створення нових факторів для її існування, а саме, суддя, що пройшов кваліфікаційне оцінювання не може отримувати суддівську винагороду у розмірі, що на порядок нижчий, ніж той суддя, що його на даному етапі не пройшов, оскільки в даному випадку не буде застосований принцип розумності, що зашкоджуватиме самій суті права.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до висновку, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області при виплаті ОСОБА_2 суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 16000,00 грн, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та законами України що в свою чергу відповідає критеріям правомірності, які ставляться до рішення суб'єктів владних повноважень ч.3 ст. 2 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що позов ОСОБА_2 до Управління про визнання протиправною відмову щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, зобов'язання вчинити певні дії є таким, що не підлягає задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі № 805/2359/17-а за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

О.О.Чебанов