Справа № 805/2932/17-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 р. Справа №805/2932/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестова Л.В., при секретарі судового засідання Лопушанському Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

до Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання дій державного виконавця неправомірними, поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання та зобовязання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві про:

- визнання дій державного виконавця Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 неправомірними;

- поновлення строку для предявлення до виконання Рішення № 256/12 від 21.03.2013 року про стягнення з ФОП ОСОБА_3 штрафу у розмірі 170 грн.;

- зобовязання Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві повторно прийняти до виконання Рішення № 256/12 від 21.03.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

4 вересня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 48644372 про стягнення с ФОП ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) на користь управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі штрафу у розмірі 170 грн., згідно рішенням №256/12 від 21 березня 2013 року.

1 серпня 2017 року на адресу управління надійшла постанова державного виконавця Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5, від 19 квітня 2017 року № 48644372 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за місцем роботи боржника ТОВ «Сіті транспорт груп» таке підприємство розшукано не було. Крім цього, в постанові зазначено, що термін для повторного предявлення виконавчого документа до виконання - 19 липня 2017 року.

Позивач вважає, що держвиконавцем вжито не всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи по пошуку майна боржника, на яке може бути накладено стягнення, а отже дії держвиконавця по винесенню постанови про повернення виконавчого документу стягувачу є протиправними.

Крім цього, позивач зазначає, що діями державного виконавця Амборського А.В. в частині порушення терміну надіслання постанови про повернення виконавчого документу стягувачу також порушено його права, оскільки строк на повторне предявлення виконавчого документу до виконання станом на час отримання управлінням постанови вже сплинув. На підставі наведеного, на думку позивача також підлягає поновленню судом строк предявлення виконавчого документу до виконання.

Представники сторін в судове засідання 14 вересня 2017 року не зявилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

З урахуванням ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вважає за можливе провести судове засідання без здійснення фіксування звукозаписувальними технічними засобами та розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Добропіллі та Добропольському районі 21 березня 2013 року прийнято рішення № 256/12 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі штрафу у розмірі 170,00 грн.

04 вересня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 48644372 про стягнення с ФОП ОСОБА_3 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі штрафу у розмірі 170,00 грн., відповідно до рішення № 256/12 від 21 березня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі запитів до Пенсійного фонду України, до податкових органів, що здійснені дежрвиконавцем 26 вересня 2015 року в межах виконавчого провадження № 48644372, виявлено, що останнє місце роботи ОСОБА_3 ТОВ «Сіті транс груп» (станом на травень 2015 року), разом із цим відомості про те, чи отримує боржник пенсію, чи має відкриті рахунки у банківських та інших фінансових установах, чи має інші джерела доходи, виявити не вдалось через відсутність такої інформації, про що зазначено за наслідком обробки запитів.

17 грудня 2015 року відповідачем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника (ВП № 48644372), відповідно до якої звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_3, що працевлаштований у ТОВ «Сіті транспорт груп», за адресою: 03142, м. Київ, Соломянський р-н, бул. ОСОБА_6, 6. Також постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на спеціальний рахунок відповідача. У постанові крім іншого зазначено, що її має бути направлено до ТОВ «Сіті транспорт груп».

На підставі повторного запиту до Пенсійного фонду України від 18 січня 2017 року виявлено, що останнє місце роботи ОСОБА_3 ТОВ «Сіті транс груп» (станом на листопад 2016 року).

27 січня 2017 року держвиконавцем ОСОБА_5 сформовано вимогу до головного бухгалтера ТОВ «Сіті транспорт груп» про зобовязання в триденний строк з дня надходження вимоги надати на адресу Соломянського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві наступну інформацію: звіт про здійснені відрахування та виплати із заробітної плати боржника по виконавчому документу рішенню позивача № 256/12 від 21 березня 2013 року; у разі звільнення боржника, надіслати копію наказу про звільнення.

Відповідно до інформації, викладеної у акті відповідача від 6 березня 2017 року, державнавцем Соломянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_5 при виконанні примусового рішення № 256/12, виданого позивачем 21 березня 2013 року, здійснено вихід за адресою м. Київ, Соломянський р-н, бул. ОСОБА_6, 6, за наслідком чого підприємство ТОВ «Сіті транспорт груп» за вказаною адресою не розшукано, перевірити бухгалтерію не вдалося.

Постановою державнавця Соломянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_5 від 19 квітня 2017 (ВП № 48644372) повернуто виконавчий документ позивачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виходом державного виконавця за адресою м. Київ, Соломянський р-н, бул. ОСОБА_6, 6 підприємство ТОВ «Сіті транспорт груп» не розшукано, перевірити бухгалтерію не вдалось за можливе. У постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений до виконання в строк до 19 липня 2017 року.

Як вбачається з конверту, у якому направлено вказану постанову позивачеві, дане направлення спрямовано адресату рекомендованим листом за штрихкодовим ідентифікатором 501.

З інформації, яка наявна на сайті ПАТ «Укрпошта» за сервісом пошуку місцезнаходження та стану реєстрованого поштового відправлення (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/Default.aspx), вбачається, що відправлення кореспонденції із штрихкодовим ідентифікатором 501 здійснено 26 липня 2017 року.

Постанову від 19 квітня 2017 про повернення виконавчого документу стягувачу отримано позивачем 01 серпня 2017 року, що вбачається із інформації з сайту ПАТ «Укрпошта» та підтверджується також вхідною відміткою штампу позивача на супровідному листі до постанови.

Не погодившись зі діями відповідача по прийняттю та направленню зазначеної постанови позивачу, останній 10 вересня 2017 року, тобто, в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 181 КАС України, звернувся до суду із даним позовом.

При прийнятті рішення у справі суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Мінюсту України № 512/5 від 2 квітня 2012 року (далі Інструкція № 512/5).

У відповідності до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до закріпленого у п.п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Закон № 1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року, тобто, після цієї дати виконавчі дії в межах ВП № 48644372 мали здійснюватись відповідно до цього Закону.

До набрання чинності Законом № 1404-VIII виконавчі дії в межах ВП № 48644372 мали здійснюватись відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV).

Як визначено у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві, підставою для її прийняття зазначено п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При вирішення питання щодо наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу з огляду на вказану норму суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 40 цього Закону у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також

дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Згідно з п. 3.12 Інструкції № 512/5 (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин в період чинності Закону № 606-XIV) організацію розшуку майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім цього, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Як вбачається з наданих відповідачем суду матеріалів виконавчого провадження № 48644372, держвиконавцем 26 вересня 2015 року здійснено запити до Пенсійного фонду України та до податкових органів, на підставі чого виявлено, що останнє місце роботи ОСОБА_3 ТОВ «Сіті транспорт груп» (станом на травень 2015 року). Разом із цим, відомості про те, чи отримує боржник пенсію, чи має відкриті рахунки у банківських та інших фінансових установах, чи має інші джерела доходи, виявити не вдалось через відсутність такої інформації, про що зазначено за наслідком обробки запитів держвиконавця.

Відповідно до п. 7 ст. 52 Закону № 606-ХІV у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

У той же час, відповідачем не надано суду доказів здійснення запитів щодо наявності у власності боржника житлових приміщень, земельних ділянок, транспортних засобі тощо або виходу за місцем проживання боржника. Враховуючи наведене, неможливо встановити чи є таке житло або земельна ділянка (у разі їх наявності) єдиним, що є у власності боржника, а отже встановити чи могло бути накладено на нього стягнення суд позбавлений можливості.

Слід зауважити, що надані відповідачем запити щодо ОСОБА_3 від 09 липня 2015 року суд до уваги не приймає, оскільки вони здійснювались в межах виконавчого провадження № 47943110, а не спірного виконавчого провадження № 48644372.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 31 Закону № 606-ХІV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку. У разі звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), пенсію, стипендію чи інші доходи боржника документи виконавчого провадження можуть бути вручені представникам адміністрації підприємства, установи та організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, у якої працює боржник, особисто державним виконавцем або уповноваженою ним особою під розписку.

Відповідачем на підтвердження направлення ТОВ «Сіті транспорт груп» постанови від 17 грудня 2015 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника надано суду витяг з реєстру поштових відправлень від 28 грудня 2015 року, відправлених відділом, де серед адресатів визначено ТОВ «Сіті транспорт груп» та зазначено, що номер вказаного відправлення за касовим чеком - 19364180.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд зауважує, що даний реєстр не містить підписів будь-яких посадових осіб, зокрема, відповідальних за його складання та виконання. У той же час, суду також не надано відповідний касовий чек, на який мається посилання у реєстрі. На підставі наведеного суд не приймає такий доказ як належний та допустимий.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо направлення головному бухгалтеру ТОВ «Сіті транспорт груп» вимоги від 27 січня 2017 року про зобовязання надати звіт про здійснені відрахування з заробітної плати боржника у наданих суду письмових пояснення відповідач зазначив, що таке направлення здійснювалось простою кореспонденцією за вих. № 2253, однак, жодних реєстрів вихідної кореспонденції, чеків чи інших належних та допустимих доказів здійснення такого направлення відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 6, 8 розділу І Інструкції № 512/5 (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин в період чинності Закону № 1404-VIII) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону № 1404-VIII виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих.

Так, складений держвиконавцем 06 березня 2017 року акт щодо виходу до ТОВ «Сіті транспорт груп» містить графи щодо можливості участі у виконавчій дії понятих та інших осіб. У той же час суд зауважує, що відомості про участь таких осіб та їх підписи у акті відсутні.

Доказів здійснення інших заходів з пошуку майна боржника відповідачем суду не надано.

Разом із цим, статтею 36 Закону № 1404-VIII визначено загальні засади розшуку боржника, його майна, розшук дитини за виконавчим документом про відібрання дитини, що кореспондується із закріпленим у ст. 40 Закону № 606-ХІV.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

До цього ж, відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Проаналізувавши наведені вище приписи суд дійшов висновку, що державним виконавцем не в повному обсязі використано надані йому законом права під час здійснення виконавчих дій з розшуку та виявлення майна боржника задля належного виконання ВП № 48644372.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що згідно з приписами ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, а також беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача з прийняття постанови від 19 квітня 2017 року у ВП № 48644372 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як встановлено судом, постанова від 19 квітня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу направлена відповідачем 26 липня 2017 року, тобто, з порушенням визначеного законом строку, отже, дій з порушення терміну надіслання постанови про повернення виконавчого документу стягувачу також є неправомірними.

Вирішуючи позовні вимоги щодо поновлення строку предявлення до виконання рішення № 256/12 від 21 березня 2013 року про стягнення з ФОП ОСОБА_3 штрафу у розмірі 170 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 104 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що позивач у даних правовідносинах виступає не в якості субєкта владних повноважень, обраний ним засіб захисту має відповідати закріпленому у ч. 4 ст. 105 КАС України. Беручи до уваги зазначене, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, а отже в позовних вимогах про поновлення строку предявлення виконавчого документу до виконання суд вважає за необхідне відмовити.

При вирішенні позовних вимог про зобовязання Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві повторно прийняти до виконання Рішення № 256/12 від 21.03.2013 року суд зазначає таке.

Як встановлено судом, у постанові відповідача від 19 квітня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу зазначено, що строк повторного предявлення виконавчого документу до виконання 19 липня 2017 року. У той же час, постанова від 19 квітня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу направлена відповідачем позивачу 26 липня 2017 року. Отримана позивачем вказана постанова 1 серпня 2017 року, тобто, після спливу строку на повторне предявлення виконавчого документу до виконання.

Разом із цим, позивачем не надано суду доказів повторного предявлення рішення № 256/12 від 21.03.2013 до виконання до Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві, та, відповідно, докази відмови відповідача у прийняття до виконання такого виконавчого документу також відсутні.

Статтями 2, 6 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення відповідних позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у постанові № 6-951цс16 від 24 травня 2017 р.

Вимога про зобовязання Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві повторно прийняти до виконання Рішення № 256/12 від 21.03.2013 року, - фактично заявлена на захист від можливого порушення прав позивача у майбутньому.

Однак, для захисту права особи необхідним є факт його порушення, а чи відбудеться таке порушення у майбутньому станом на час розгляду справи достеменно встановити неможливо.

На підставі наведеного, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ст. 86 КАС України, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 122 - 154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві про визнання дій державного виконавця неправомірними, поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві щодо прийняття постанови від 19 квітня 2017 року межах виконавчого провадження № 48644372 про повернення виконавчого документу та щодо порушення строку її направлення стягувачу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний відповідно з ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Арестова Л.В.