Справа № 809/2000/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8856/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Торкот Д. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року в справі за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2015 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 4289,41 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2017 року частково задоволено касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету України заборгованість в сумі 4289,41 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що податковим органом проведено перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманих доходів за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року ОСОБА_1, в ході якої встановлено порушення податкового законодавства, а саме: неподання відповідачем декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік та несплату податку на доходи фізичних осіб із отриманих в 2013 році доходів.

За результатами перевірки складено акт № 1020/09-15-17-02-01/НОМЕР_1 від 28 листопада 2014 року, на підставі вказаного акта перевірки ДПІ в м. Івано-Франківську прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 грудня 2014 року № , яким відповідачу визначено грошове зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 3295,53 грн. за основним платежем та 993,88 грн. за штрафними санкціями.

Згідно п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання вказаної норми, податковий орган надіслав ОСОБА_1 податкову вимогу за № 12391-25 від 16 січня 2015 року, яку отримано відповідачем 29 січня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Таким чином, предметом даного адміністративного позову є стягнення податкового боргу, а предметом доказування є обставини, які свідчать про наявність такого податкового боргу та підстави, які дають можливість стягнути відповідний борг.

Так, суд звертає увагу, що податковий орган, обґрунтовуючи наявність встановлених порушень, у акті перевірки зазначив, що відповідачем у 2013 році одержано дохід у вигляді додаткового блага в сумі 20734,88 грн. від ТзОВ «Українська мікрофінансова мережа», а саме прощеного боргу згідно адресованого та отриманого відповідачем повідомлення про анулювання боргу за договором фінансового кредиту № 221 від 24 жовтня 2012 року.

Встановлено, що у відповідності до листа-повідомлення ТзОВ «Українська мікрофінансова мережа» (а.с. 31), який отримано відповідачем 19 березня 2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.30), відповідачу повідомлено, що згідно договору фінансового кредиту № 221 від 24 жовтня 2012 року ОСОБА_1 анульовано борг в сумі 20734,88 грн. та повідомлено про необхідність самостійної сплати податку в розмірі 15% (17%) від суми анульованого боргу та відобразити його у річній податковій декларації за 2013 рік.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно із абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Суд також зазначає, що згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

З цього приводу, колегія суддів звертає увагу на те, що податкове повідомлення-рішення від 10 грудня 2014 року № відповідачем не оскаржено, і відповідно донараховані суми зобов'язання є узгодженими.

Відтак, Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області правомірно звернулась до суду з даним позовом.

Згідно п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Нормами п. 95.2 ст. 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Таким чином, право на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків виникає у податкового органу через 60 календарних днів з моменту надіслання або вручення такому платнику податкової вимоги.

Встановлено, що ДПІ у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області даної норми не порушила, адже податкову вимогу від 16 січня 2015 року № 12391-25 було надіслано 28 січня 2015 року та отримано відповідачем 29 січня 2015 року (а.с.7), а в суд позивач звернувся 18 травня 2015 року, тобто після спливу 60 календарних днів.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року в справі № 809/2000/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 25 вересня 2017 року.