Справа № 431/2360/17
Суддя: Пелих О. О.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 431/2360/17
Провадження №2-а/431/90/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Повний текст

07 вересня 2017 року Старобільський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Пелиха О.О.,

за участю секретаря Чесалової О.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Кіхтенко І.О., Дячишина Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старобільського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певну дію,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старобільського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певну дію, в якому просив суд визнати дії відповідача щодо відмови позивачу видати дозвіл на імміграцію протиправними; скасувати рішення Старобільського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Луганській області від 29.03.2017 року, викладене у формі відповіді на звернення, про відмову позивачу у видачі дозволу на імміграцію; зобов'язати відповідача видати позивачу дозвіл на імміграцію.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він до 10.01.1996 року проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. З 10.01.1996 року виїхав до Російської Федерації. За місцем проживання звернувся с заявою до Відділу Внутрішніх справ Ровенського району Бєлгородської області про отримання паспорту громадянина Російської Федерації, та цього ж дня отримав паспорт РФ. Згідно паспорта громадянина РФ, починаючи з 10.01.1996 р. він постійно прописаний на території РФ. Його дружина та матір у зв'язку з хворобою потребують постійного догляду. У зв'язку з чим він звертався до відповідача з заявою про надання дозволу на імміграцію та отримання посвідки на постійне проживання, проте йому було надано рекомендацію звернутися до консульства України на території Росії з вимогою про припинення громадянства України, оскільки він станом на 24.08.1991 р. постійно проживав на території України, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» є громадянином України. Позивач вважав, що не може бути визнаний громадянином України, оскільки факт його громадянства Російської Федерації підтверджено паспортом громадянина РФ.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі - представники Старобільського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Луганській області позовні вимоги не визнали, надали суду заперечення проти позову, в якому просили у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно положень ст.4 Конституції України - в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Статтею 25 Конституції України передбачено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Закон України «Про громадянство України» (далі - Закон №2235).

Зокрема, згідно ст. 2 Закону №2235 законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах:

1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що

виключає можливість існування громадянства адміністративно - територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Отже, якщо громадянин України, набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Громадяни України, які набули іноземне громадянство і згодом повернутися в Україну, при цьому громадянство України у встановленому порядку не припинили, у правових відносинах з Україною визнаються лише громадянами України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України №2235 - громадянами України є - 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 постійно проживав на території України, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №2235 - є громадянином України.

Позивачу було роз'яснено право звернутися до територіального підрозділу ДМС із заявою про проведення перевірки та документування паспортом громадянина України. При цьому необхідно було надати паспорт громадянина Російської Федерації та документи, що підтверджують факт постійного проживання на території України у подальшому після проведення перевірки позивачу було б видано паспорт громадянина України, за яким можна зареєструвати своє місце проживання в Україні.

Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до Закону України «Про імміграцію» та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень - дозвіл на імміграцію в Україну оформлюється іноземцям та особам без громадянства, а саме до територіального органу /підрозділу ДМС України особа повинна подати заяву про надання дозволу на імміграцію встановленого зразка із наданням відповідних документів. При цьому, УДМС при визначених умовах, тобто при наявності заяви, документів та відповідних підстав приймає рішення про надання дозволу на імміграцію. У разі неподання особою всіх визначених діючим законодавством України документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Оскільки, позивач згідно до діючого законодавства України є особою, яка у будь - який час має можливість отримати громадянство України, але фактично є громадянином Російської Федерації, що підтверджується його паспортом, питання щодо відмови від громадянства України та оформлення дозволу на імміграцію в Україну регулюються консульськими установами, у зв'язку з чим відмова відповідача позивачу в оформленні дозволу на імміграцію в Україні та отримання посвідки на постійне проживання в Україні є законною, а тому суд в задоволенні позову відмовляє.

Суд на підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 25 Конституції України, п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 1 Закону України «Про імміграцію», ст.ст. 2,3 Закон України «Про громадянство України», статтями 158 - 163 КАС України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Старобільського районного відділу Управління державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певну дію відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя О.О.Пелих