Справа № 439/553/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7498/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бродівського районного суду Львівської області від 07 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВПОДДЗ батальйону №3 управління патрульної поліції у м.Львові Державної патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора ВПОДДЗ батальйону №3 управління патрульної поліції у м.Львові Державної патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 в якому просив скасувати постанову відповідача серії АР №667680 від 25 квітня 2017 року.

Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 07 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що 25 квітня 2017 року близько 16:40 він рухався на автомобілі НОМЕР_1 по автодорозі М-06 Київ-Чоп 503 км. Наближаючись до автозаправки «WOG» приблизно за 300 метрів з правої сторони з обочини перед ним раптово виїхав автомобіль «Део Ланос» синього кольору без сигналу про намір повороту, після чого він обігнав його по зустрічній смузі для уникнення зіткнення. Коли він звернув на автозаправку «WOG» до його автомобіля підійшов інспектор поліції, який звинуватив в порушенні правил дорожнього руху, а саме п. 11.3 ПДР. Він заявив клопотання про перенесення дати розгляду адміністративної справи, оскільки з обєктивних причин не мав можливості бути присутнім при її розгляді відразу в момент зупинки, інспектор запропонував йому зявитись о 19:30 того ж дня на адресу автодорога М-06 Київ-Чоп 503 км пост «Замок», про що вручив йому повідомлення. На дану адресу він зявився лише о 19:50 і коли зустрівся з інспектором, той вручив вже складену на нього постанову.

Порушення ч.2 ст. 122 КУпАП він не вчиняв, що пояснював в судовому засіданні, вказував на відсутність доказів вчинення даного правопорушення згідно ст. 251 КУпАП.

Суд першої інстанції в постанові вказує, що доводи позивача, про те що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху суд оцінює критично, оскільки вони є непослідовними, зважаючи на те, що у позовній заяві позивач вказує, що керуючи транспортним засобом він здійснив обгін автомобіля «Део Ланос» по зустрічній смузі для уникнення зіткнення, а в судовому засіданні він пояснив, що здійснив об'їзд автомобіля і не пригадує чи була на дорозі суцільна лінія дорожньої розмітки та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності. Суд погодився з доводами відповідача, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП і його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні він пояснював, що здійснював обгін автомобіля «Део Ланос» оскільки той вискочив на його смугу зненацька. Він бачив це авто заздалегідь, воно стояло на обочині, однак коли наблизився до нього за метрів 10-15, воно виїхало на смугу руху, що стало для нього несподіванкою. Внаслідок таких дій іншого учасника дорожнього руху, який створив перешкоду, він був вимушений здійснити його обгін, перед тим переконавшись, що будь-яких інших авто попереду чи позаду немає, а смуга зустрічного руху вільна. Такі дії відповідали п.п.34.1 та 14.2 Правил дорожнього руху.

В п. 34.1 ПДР вказано, як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

В даному випадку неможливо говорити про достатність доказів вчинення правопорушення згідно ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки з наявних належних доказів у справі є лише відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора, на якому видно, що він підходить до його вже припаркованого на автозаправці автомобіля, просить підїхати до посту поліції. Суд першої інстанції не дослідив той факт, що інспектор автомобіль не зупиняв, що видно на відеозаписі, на відео не має зафіксованого самого факту вчинення правопорушення, тому твердження відповідача у його запереченні на позов, що причиною зупинки транспортного засобу було порушення правил дорожнього руху, є надуманим та безпідставним. Тобто дії відповідача не відповідають ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», на яку він посилається.

Судом при розгляді справи та прийнятті рішення було проігноровано ст. 62 Конституції України щодо принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, якою вказано, що всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 71 КАСУ, він не повинен був доводити те, що не вчиняв порушення правил дорожнього руху, однак судом дані норми дотримані не були.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем по справі не було надано жодного доказу згідно ст. 251 КУпАП на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП, тому висновки суду є зовсім не обґрунтованими.

Також інспектором в постанові було вказано, що він відмовився предявити поліс ОСЦПВВНТЗ, чим порушив ч.1 ст. 126 КУпАП. Однак апелянт з цим не погоджується.

Згідно ст. 16 Закону України «Про Дорожній рух», водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Надавати для перевірки страховий поліс він зобовязаний у випадках чітко передбачених законом, а саме в п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Законодавцем зазначено лише два випадки, коли водій зобовязаний предявляти договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів працівнику поліції. Відповідач зазначає, що згідно ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається, а згідно ч.4 ст. 258 КУпАП виноситься постанова. Однак обовязок інспектора дотримуватись вимог ст. 258 КУпАП не виключає обовязку дотримуватись вимог п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки дана норма є чинною, носить імперативний характер.

Будь-яке право вимоги поліцейського до особи передбачає наявність законних на те підстав. В даному випадку, законні підстави для перевірки документів чітко передбачені ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи обєкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі правила іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи обєктом вчинення правопорушення.

Будь-яких законних підстав для перевірки документів у поліцейського не було. Даний факт підтверджує відеозапис наданий останнім, на якому немає жодних даних про вчинення правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, апелянт зазначає, що відеозапис, наданий інспектором, поділений на три окремі частини, між кожною частиною є певний проміжок часу, тому він вважає, що відповідачем навмисно вирізано ті проміжки відеозапису, які його дискредитують. Немає моменту з відео, де він запитує, чому той підійшов до його автомобіля і звідки він взяв, що має місце порушення, на що останній відповідав, що в нього є відеозапис, на якому видно порушення ч.2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи викладене, можна прийти до висновку, що внесені інспектором у постанову відомості є недостовірними, адже жодного доказу вчинення правопорушення не було, як і не було жодної підстави вважати, що він має намір вчинити адміністративне правопорушення, що в свою чергу виключає в останнього право вимоги перевірки поліса ОСЦПВВНТЗ, а отже притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП є незаконним.

На підставі викладеного просить постанову Бродівського районного суду Львівської області від 07.06.2017 року скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити, визнати дії інспектора ВПОДДЗ батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Львові Державної патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 щодо складання постанови серії АР № 667680 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП неправомірними.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №667680 від 25.04.2017 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки інспектором Саджаницею І. В. було виявлено порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1, який 25 квітня 2017 року на а/д Київ-Чоп, М- 06 503км + 50м, о 16:34 год., керуючи транспортним засобом АUDІ А8 д.н.з. НОМЕР_2, на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі в кожному напрямку, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху чим порушив п.11.3 ПДР, а також останній не пред'явив полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів чим порушив п.2.1 ПДР України та ч.1 ст.126 КУпАП.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно вказав, що згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до положень ч.2 ст. 122 КУпАП до складу правопорушення віднесено вчинення порушення правил обгону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача, що він не вчиняв порушення правил дорожнього руху не заслуговують на увагу та є такими, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони є непослідовними, зважаючи на те, що у позовній заяві позивач вказує, що керуючи транспортним засобом він здійснив обгін автомобіля «Део Ланос» по зустрічній смузі для уникнення зіткнення, а в суді першої інстанції він пояснив, що здійснив об'їзд автомобіля і не пригадує чи була на дорозі суцільна лінія дорожньої.

З урахуванням цього, суд першої інстанції підставно вважав, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП і його правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, судом правильно враховано, що згідно статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» експлуатація транспортного засобу без полісу забороняється. Відповідно до п.2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також передати для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 «а». Пунтк 2.1 ПДР України, зокрема, передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний договір обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Факт протиправної поведінки позивача щодо відмови пред'явити інспектору поліції поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності, підтверджуються відеоматеріалом долученим до матеріалів справи, який є належним доказом протиправної поведінки позивача, оскільки саме державні органи ГУ НП забезпечують інспекторів даними приладами, які застосовуються за прямим призначенням - проведення відеофіксацїї правопорушення, а всі пояснення та заперечення позивача є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ні у суді першої інстанції ні в апеляційній інстанції позивачем також не надано поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, такий у матеріалах справи відсутній.

Крім цього, суд першої інстанції правильно вважав, що позивач належно у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не з'явився на розгляд справи. Час розгляду справи інспектором, зважаючи на клопотання про зайнятість в особистих справах в м.Львові і перенесення розгляду справи, був узгоджений безпосередньо з позивачем. Як вбачається із відеоматеріалу, на прохання позивача розгляд справи був призначений саме на 19:30 год. 25.04.2017 року. Позивач не повідомляв інспектора про відкладення розгляду справи призначеної на 19:30 год. 25.04.2017 року, а докази на які останній покликався, як на поважні причини його неявки на розгляд справи, суд першої інстанції підставно не прийняв до уваги, оскільки надані документи стосувались ОСОБА_4.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор ВПОДДЗ батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Львові Державної патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 діяв у спосіб передбачений чинним законодавством та у межах своїх повноважень, а його рішення є законним та обґрунтованим за наявності достатніх даних про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.122 ч.2, ст.126 ч.І КУпАП.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права. При цьому колегія суддів зазначає, що вимога апелянта викладена у його скарзі про визнання дій інспектора ВПОДДЗ батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Львові Державної патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_3 щодо складання постанови серії АР № 667680 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП неправомірними, не може бути предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, оскільки така не була заявлена у позовній заяві та судом першої інстанції не розглядалась.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бродівського районного суду Львівської області від 07 червня 2017 року по справі № 439/553/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_5

Повний текст виготовлений 21.09.2017 року