Справа № 337/1782/17
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2-а/337/146/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Чалої Т.П.

представника позивача Марциха Я.О.

представника відповідача Зінченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, який мотивує тим, що внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, з 13.01.2001р. йому встановлена IІІ група інвалідності безстроково. 30.11.2016р. він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення його особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно витягу з протоколу №8 від 20.05.2016р., комісія з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової допомоги МОУ, відмовила йому у виплаті такої допомоги на підставі того, що він звільнений з військової служби 06.11.1987р., а інвалідність йому встановлена у 2001 році до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006р. №3597-ІV, який передбачає право на отримання такої одноразової грошової допомоги. Вважає такі дії МОУ протиправними та просить зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, встановленої внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 1500,00грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки право на виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності було встановлено ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»» від 04.04.2006р. №3597-ІV, який набрав чинності 10.05.2006р., а також ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006р. №328-V, який набрав чинності 01.01.2007р. Враховуючи, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у осіб, інвалідність яких настала після набрання чинності вищевказаних змін, а інвалідність позивачу встановлена в 2001 році, коли законодавством, що діяло на той час, взагалі не було передбачено виплату такої грошової допомоги, то дії відповідача повністю відповідають чинному законодавству України, відповідач діяв у межах своїх повноважень, у спосіб, встановлений законом, тому вимоги позивача не можуть бути задоволені. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній з 01.01.2007р. і на теперішній час) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, коло осіб, які мають право на отримання такої допомоги, її розмір, умови призначення та виплати, визначені ст.16 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону №5040-VI від 04.07.2012р., який набрав законної сили з 01.01.2014р.).

Зокрема, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами (ч.6 ст.16-3 Закону).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.16-3 Закону).

На виконання вказаних вимог Закону 25.12.2013р. Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», яка також набрала чинності з 24.01.2014р. (далі постанова №975).

П.2 постанови №975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку, затвердженого постановою №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.08.1976р. по 06.11.1987р. проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 (а.с. 6-7).

Під час проходження військової служби у нього розвинулось захворювання з діагнозом: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми з помірно вираженою внутрішньою гідроцефалією та стійким астено-невротичними появами, простий короткозорий астигматизм правого ока, короткозорість лівого ока слабкого ступеня, двосторонній гайморит в стадії стійкої ремісії, функціональний розлад шлунка, що встановлено свідоцтвом про хворобу № 630 від 30.07.1987р. (а.с.15).

13.01.2001р. Коротких О.М. було встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія МА № 012331 (а.с.16).

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №8 від 27.01.2017р., ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги як особі, звільненій з військової служби та інвалідність якій встановлено до набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006р. №3597, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (а.с.17).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач 25.05.2017р. (штамп на поштовому конверті) звернувся до суду з даним позовом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними.

Суд виходить з того, що за змістом вищевикладених норм діючого законодавства право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності виникає у особи з дня встановлення інвалідності, визначеного в довідці МСЕК.

При цьому, одноразова грошова допомога особам, які мали право на її отримання до набрання чинності Порядком, затвердженим постановою КМУ №975, але допомога не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Як встановлено судом, 3 група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним саме з військовою службою, була встановлена позивачу ОСОБА_1 13.01.2001р. Саме ця дата визначена в довідці МСЕК і відповідно є датою виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, станом на день встановлення позивачу 3 групи інвалідності 13.01.2001р., діюче на той час законодавство не передбачало виплату військовослужбовцю одноразової грошової допомоги у разі каліцтва чи інвалідності.

Так, за нормами ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка була чинна станом на 13.01.2001р.) військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів).

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей були затверджені постановою КМУ від 19.08.1992 р. №488, яка втратила чинність з 24.01.2014р.

Згідно з нормами вказаних нормативно-правових актів таке страхування провадилось НАСК «Оранта» за рахунок коштів державного бюджету.

Виплата саме одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язаною з проходженням військової служби, вперше була передбачена в ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону від 04.04.2006р. №3597-ІV, який набрав чинності з 10.05.2006р.

В подальшому до зазначеного Закону вносились зміни і з 01.01.2007р. виплата одноразової грошової допомоги передбачається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, за змістом обох Законів, виплата одноразової грошової допомоги здійснювалась в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. На виконання цих вимог Кабінетом Міністрів України були прийняті постанови №284 від 21.02.2007р. та №499 від 28.05.2008р.

З аналізу норм вказаних нормативно-правових актів слідує, що їх дія поширюється на осіб, інвалідність у яких настала після набрання чинності вищевказаних норм права, тобто після 10.05.2006р., оскільки саме з цієї дати законодавчо встановлено право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в разі каліцтва або інвалідності.

Таким чином, враховуючи, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає в день встановлення інвалідності, а інвалідність позивачу встановлена в 2001 році, тобто до часу набрання чинності ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України від 04.04.2006 №3597-ІV), якою вперше було передбачено право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, виходячи з того, що за ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а діюче на час встановлення позивачу інвалідності законодавство не передбачало виплати такої допомоги, суд вважає, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , а також Порядків призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затверджених постановами КМУ від 25.12.2013р. №975, від 28.05.2008р. №499, від 21.02.2007р. № 284. Вказані норми на нього не поширюються.

Суд вважає, що, приймаючи рішення про відмову у виплаті позивачу такої допомоги, відповідач Міністерство оборони України діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Підстав для визнання його дій та рішень протиправними суд не знаходить.

На підставі вищезазначеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.58 Конституції України, ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановами КМУ від 25.12.2013р. №975, від 28.05.2008р. №499, від 21.02.2007р. № 284, ст. 2,9,11,14,69-71,159-162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20.09.2017р.
Суддя Н.А.Мурашова
19.09.2017