Справа № 675/757/17
Суддя: Король О. В.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/757/17
Провадження № 2-а/675/81/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Кущука А.О., сторін та інших осіб, які беруть участь в справі:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Марчука О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до адміністрації установи Замкової виправної колонії (№58) про порушення прав та інтересів, неправомірності накладеного стягнення, скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до адміністрації установи Замкової виправної колонії (№58) (по тексту - відповідач) про порушення прав та інтересів, неправомірності накладеного стягнення та скасування постанови про поміщення в ДІЗО від 21.04.2017 року.

Позовні вимоги обгрунтовуються наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що під час відбування покарання його відповідачем обмежено в правах гарантованих Законами України, Конституцією України та міжнародним законодавством. На думку позивача вимоги адміністрації закладу виконання покарання щодо необхідності під час пересування територією установи покарання, в тому числі при пересуванні до суду та медичної частини, тримаючи руки в положенні «за спиною» є протиправними та неправомірними, так як нормами КВК України не встановлено таке обмеження. Позивач вважає вимоги адміністрації установи Замкової виправної колонії (№58) тримати руки в положенні «за спиною» злочинними, а відтак стягнення накладене за відмову виконати таку вимогу оформлене постановою начальника Замкової виправної колонії (№58) підлягає скасуванню.

У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві з врахуванням уточнень, які були заявлені в ході судового розгляду. На думку позивача та його представника дії адміністрації закладу виконання покарань є нічим іншим як дискримінаційними, порушене відповідачем у справі право ОСОБА_1 підлягає поновленню, шляхом визнання протиправними його дій та скасування постанови про поміщення в ДІЗО від 21.04.2017 року.

Представник відповідача Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого адміністративного позову заперечувавав у повному обсязі. Пояснив, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Крім того вказав, що засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Представник відповідача звертав увагу суду, що відповідно до п. 1 розділу XVIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань під час пересування територією установи виконання покарань у супроводі персоналу засуджені повинні тримати руки в положенні "за спиною" (крім засуджених, які тримаються у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації).

Невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Зазначив і те, що 14 квітня 2017 року о 10 год. 15 хв. засуджений ОСОБА_1 допустив порушення Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме під час переміщення по житловій зоні для проходження флюорографічного обстеження в категоричній формі відмовився взяти руки в положення "за спиною", вступив в словесну суперечку. На законні вимоги припинити порушення не відреагував, своєю поведінкою негативно впливав на інших засуджених.

Представник відповідача акцентував увагу й на тому, що засуджений ОСОБА_1 порушення встановленого режиму утримання допускає систематично, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує, жодних підстав вважати, що накладене стягнення є протиправним та таким, що порушує право позивача немає.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Постановляючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», ознайомлений з вимогами КВК України, КПК України, КК України та нормативно-правових актів, що регламетують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі, що стверджується розпискою від 11.06.2016 року, від підпису якої відмовився.

У ході розгляду справи з'ясовано, що 14 квітня 2017 року о 10 год. 15 хв. засуджений ОСОБА_1 під час переміщення по житловій зоні для проходження флюорографічного обстеження в категоричній формі відмовився взяти руки в положення "за спиною", вступив в словесну суперечку, на вимоги припинити порушення не відреагував, своєю поведінкою негативно впливав на інших засуджених.

Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки внутрішньої служби Мельника О.М. від 14.04.2017 року.

Відмову у вимозі взяти руки в положення "за спиною" під час переміщення по житловій зоні не заперечував і сам позивач.

Як встановлено судом, 20.04.2017 року засуджений ОСОБА_1 надав письмові пояснення по даному факту начальнику Замкової виправної колонії (№58), вину свою не визнав, вказавши на порушення його прав.

Згідно рапорта від 20.04.2017 року начальника відділення майора внутрішньої служби Мордача А.П., 14 квітня 2017 року о 10 год. 15 хв. засуджений ОСОБА_1 під час переміщення по житловій зоні в категоричній формі відмовився взяти руки в положення "за спиною", на зауваження інспектора відділу нагляду і безпеки внутрішньої служби не реагував, вступив з ним в словесну суперечку

Зазначається, і те що засуджений ОСОБА_1 порушення встановленого режиму утримання допускає систематично, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує, а відтак клопотав про притягнення його до суворої дисциплінарної відповідальності правами начальника установи.

У ході розгляду встановлено, що ОСОБА_1 було повідомлено, що 21.04.2017 року о 10:00 год в приміщенні кабінету начальника установи в житловій зоні відбудеться засідання дисциплінарної комісії установи.

Розписку про таке повідомлення засуджений ОСОБА_1 підписувати відмовився.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення від 20.04.2017 року у засудженого ОСОБА_1 заохочення відсутні, притягувався 62 рази до дисциплінарної відповідальності, 17 стягнень не є погашеними.

Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 21.04.2017 року про поміщення засудженого в ДІЗО установи, засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО строком на десять діб без виводу на роботу.

Згідно до медичного висновку на момент огляду 21.04.2017 року засуджений ОСОБА_1 може утримуватися в ДІЗО.

На думку суду, приймаючи рішення та вчиняючи дії, які оскаржуються позивачем Державна установа «Замкова виправна колонія (№58)» діяла у спосіб та в межах чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Постановляючи судове рішення враховано також наступне.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

При цьому абзац 9 частини 4 ст. 107 вказаного Кодексу встановлює для засуджених заборону чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов'язків, підбурювати до цього інших засуджених.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).

Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).

Згідно абзацу 9 пункту 3 розділу ІІІ вказаних Правил засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов'язків, підбурювати до цього інших засуджених.

При цьому, слід констатувати, що абзац 3 пункту 1 розділу XVІІІ Правил визначає, що під час пересування територією установи виконання покарань у супроводі персоналу засуджені повинні тримати руки в положенні "за спиною" (крім засуджених, які тримаються у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації).

Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).

Частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов'язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Суд бере до уваги і те, згідно ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов'язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:

попередження;

догана;

сувора догана;

грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;

скасування поліпшених умов тримання;

поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;

поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;

переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Попередження - це письмове застереження про притягнення до дисциплінарної відповідальності певного виду у разі повторного порушення.

Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов'язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов'язаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоров'я начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.

Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.

У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, постанова про поміщення його в ДІЗО від 21.04.2017 року прийнята у спосіб та в межах повноважень відповідача з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров'я.

Покликання позивача на протиправність Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 не можуть братися до уваги, так як останній прийнято відповідно до статей 51, 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі.

Питання визнання законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень може бути оскаржене в судовому порядку. Водночас, Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 29.12.2014 № 2186/5 не визнані в судовому порядку незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

З огляду на викладене, вказані Правила є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 159-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Король