Справа № 825/1089/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1089/17 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А
20 вересня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кобаля М.І.,
суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.
при секретарі: Хмарській К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач) у якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням виплаченої суми;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної грошової допомоги, яка встановлена військовослужбовцям Збройних Сил України постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням виплачених сум.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції (за текстом апеляційної скарги).
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши представника відповідача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.04.2017 року наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 122 позивача звільнено з військової служби у запас, відповідно до п. «б» (за станом здоров`я) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №123 від 16.06.2017 року (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Прилуцького ОМВК Чернігівської області (а.с.10).
27.06.2017 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом на отримання інформації щодо розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, яка йому виплачувалася під час проходження військової служби, а також інформації щодо включення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова - № 889), до складу грошового забезпечення, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні (а.с.11).
Листом від 29.06.2017 року № 869 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, що розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася ОСОБА_1 під час проходження військової служби становить 60 % грошового забезпечення, а також зазначено, що оскільки грошова допомога при звільненні є одноразовою, щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 % грошового забезпечення до неї не входить (а.с.12).
Вважаючи порушеними свої права та законні інтереси, позивач звернувся до суду за їх захистом з даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок і виплату грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( в редакції чинній на момент спірних правовідносин) (далі по тексту Закон № 2011) до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад;
- оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 2 ст. 15 Закону №2011 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналогічну норму, щодо того, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, містить Постанова Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби надзвичайних ситуацій» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161) (далі по тексту Постанова № 889) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду різним категоріям військовослужбовців, зокрема, підпунктом 2 пункту 1 постанови - військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01.04.2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20%; з 01.09.2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40%; з 01.01.2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60%; з 01.04.2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 01.07.2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до п. 4 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 р. № 595 (далі по тексту - Інструкція), виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Таким чином, зазначена додаткова грошова винагорода входить до грошового забезпечення військовослужбовця, має постійний характер та виплачуються військовослужбовцям на день звільнення зі служби.
Саме постійний характер щомісячної додаткової грошової винагороди підтвердила і військова частина НОМЕР_1 у листі від 29 червня 2017 року № 869, у якому зазначено, що наказом Міністерства оборони України від 09.02.2017 року № 88 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік», визначено 60 % щомісячної додаткової грошової винагороди, що спростовує існуюче твердження щодо тимчасового характеру винагороди і залежності її від настання спеціальних обставин, нефіксованого розміру та не щомісячної виплати.
Крім того, з листа № 869 від 29.06.2017 року вбачається, що військова частина НОМЕР_1 на момент звільнення позивача виплачувала останньому щомісячну грошову винагороду в розмірі 60% (а.с.12).
Отже, передбачена Постановою № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалась позивачу з моменту її запровадження і до часу звільнення останнього з військової служби, мала постійний характер, оскільки її виплата була обов`язковою, проводилась щомісячно, а конкретний розмір встановлювався з урахуванням певних обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що вищезазначені обставини, які були встановлені під час розгляду даної справи відповідають нормам чинного законодавства, захищають права та законні інтереси ОСОБА_1 та не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 15.10.2013 р. (№ 21-368а13) і від 15.07.2014 р. (№ 21-234а14), в яких колегія суддів дійшла висновку про тимчасовий характер щомісячної додаткової грошової винагороди.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відмова військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 889 є протиправною, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.
Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до п. 2 ч.1 цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати норми закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, з урахуванням встановлених судом обставин.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії, в даному випадку є належним способом захисту порушеного права позивача.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 206 КАС України ухвала суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, під час подання апеляційної скарги військовою частиною НОМЕР_1 не було сплачено судовий збір, який становив 1 760,00 грн. Між тим, апелянтом заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2017 вищезазначене клопотання задоволено, відстрочено сплату судового збору в розмірі 1760,00 грн. до розгляду справи по суті та відкрито апеляційне провадження по справі.
Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_2 підлягає стягненню під час постановлення рішення.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.