Справа № 147/674/17
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/674/17
Провадження № 2-а/147/47/17
ПОСТАНОВА

іменем України

20.09.2017 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

з участю секретаря Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Крижопільського ВП сержанта поліції Мельника О. С. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати інспектора СРПП №1 Крижопілького ВП незаконними, постанову серії БР № 354991 від 04.07.2017 року визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі закрити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 4 липня 2017 року інспектором СРПП №1 Крижопільського ВП Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області сержантом поліції Мельником О. С. було винесено постанову серії БР № 354991 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. Відповідно до змісту постанови вона, керуючи транспортним засобом, здійснила стоянку на тротуарі.

Вказану постанову вважає необґрунтованою та винесеною з порушення норм процесуального та матеріального права, оскільки постанову відповідач виніс в службовому автомобілі. Одночасно була винесена там же інспектором СРПП №1 Крижопільського ВП Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Кургою А.В. постанова серії БР №351617 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. При цьому її прохання обмежитися винесення однієї постанови і накладенням на неї стягнення у виді попередження ними було залишено без задоволення. А про те, що позивач має право скористатися допомогою адвоката вона не знала, адже відповідач та інспектор Курга А.В., жоден з них, не роз'яснили права, передбачені ст. 268 КУпАП, що є однією з підстав скасування постанови. Окрім того, в постанові зазначено порушення позивачем п. 10 «б» ПДР, що суперечить змісту постанови. Відповідач можливо мав на увазі порушення п. 15.10 «б». Згідно якого стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Проте згідно п. 15.10 «в» стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Відповідач ніяких замірів не провів, хоча для руху пішоходів залишалася відстань більша 2 м. Також ОСОБА_1 була здійснена зупинка тривалістю не більше п'яти хвилин, а не стоянка.

Враховуючи вищевикладене вважає, що постанова серії БР №354991 від 04.07.2017 р. про адміністративне правопорушення винесена з порушеннями її прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач інспектор СРПП №1 Крижопільського ВП сержант поліції Мельник О.С. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, тому суд на підставі ч.4 ст. 128 КАС України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Як встановлено судом, 04.07.2017 року інспектором СРПП №1 Крижопільського ВП сержантом поліції Мельником О.С. винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БР № 354991, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП, в якій зазначено, що вона 04.07.2017 року близько 14 год. 25 хв. в смт. Крижопіль по вул. Соборна, керуючи автомобілем PEUGOT EXPERT, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснила стоянку на тротуарі, чим порушила п.10 «б» Правил дорожнього руху України.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Стаття 258 КУпАП на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596- VIII після частини першої доповнена новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення включно з тими, відповідальність за які передбачена ст. 122 КУпАП.

Крім цього, Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, на яке посилається позивач як на підтвердження свої позовних вимог, датоване 26 травня 2015 року, в той час як зміни в ст. 258 КУпАП внесені згідно Закону України від 14 липня 2015 року № 596-VIII.

А тому, суд вважає, що винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, без складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 04.07.2017 року, ОСОБА_1 порушила п. 10 «б» Правил дорожнього руху України.

Суд, дослідивши Постанову КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про Правила дорожнього руху» (зі змінами) встановив, що п.10 «б» дані правила взагалі не містять, а отже суть адміністративного правопорушення інспектором поліції зазначено не вірно.

Згідно п.15.10 «б» ПДР України, стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових i службових осіб, інших суб'єктів при здiйсненнi ними владних управлiнських функцiй на основi законодавства, в тому числi на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адмiнiстративних справ.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень.

Аналізуючи ці норми законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів внутрішніх справ, які зобов'язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначених законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається із змісту постанови в справі про адміністративне правопорушення, до неї не долучено жодних доказів порушення ПДР, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зокрема суду не було представлено пояснень свідків, показань технічних засобів фото чи кінозйомки, які використовуються при нагляді за додержанням правил дорожнього руху.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853, затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Пунктом 9 вказаної Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

За змістом ст.. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, - знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Таким чином, судом встановлено, що інспектор патрульної поліції грубо порушив права позивача визначені ст. 59 Конституції України, не роз'яснивши її права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Норми Конституції є нормами прямої дії, тому оскаржувана постанова безумовно підлягає до скасування, як така що не відповідає Основному закону України. Окрім того, не відповідає вона і міжнародно-правовим зобов'язанням, які на себе взяла Держава Україна відповідно до статті 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-08, кожна держава зобов'язується забезпечити будь-якій особі, права і свободи якої порушено, ефективний засіб правового захисту та розвивати можливості судового захисту.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП при винесенні постанови, не було встановлено, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки будь-яких доказів вини позивача до постанови в справі про адміністративне правопорушення не долучено.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вирішуючи питання про винність ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, суд враховує викладенні позивачем пояснення в позовній заяві.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, в судовому засіданні встановлено, що під час несення служби при винесенні оспорюваної постанови, інспектором не зібрано жодних фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто в данному випадку відповідачем не доведено вини позивача у вчиненні даного правопорушення.

Оскільки інших доказів вчинення позивачем правопорушення суб'єктом владних повноважень суду не надано, то притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути здійснено на підставі неналежних доказів його вини.

Як вбачається із винесеної постанови, відповідачем при винесенні щодо ОСОБА_1 процесуальних документів у справі про адміністративне правопорушення порушено норми КУпАП.

Зокрема, при розгляді адміністративної справи не роз'яснено вимоги ст. 268 КупАП, згідно з якою позивач має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. В наслідок цього порушені права скаржника передбаченні законом і він не мав можливості ними скористатися, що є порушенням чинного законодавства.

Постанова про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 не містить інформації про пом'якшуючі та обтяжуючі відповідальність обставини чи взагалі їх відсутність, не враховано характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь вини, майновий стан. Згідно цього неможливо визначити як відповідач, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю визначив розмір адміністративного стягнення накладеного на позивача.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача. Проте, такі докази відсутні. Відповідачем не було вжито таких заходів, хоча об'єктивно останнній мав таку можливість з урахуванням місця та часу даної події.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення, винесена з порушенням вимог ст. 280 КУпАП є протиправною, отже підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю на підставі ст. 247 ч.1 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 08.04.2015 року №3-рп/2015, ст. 13 Конвенції,в якій зазначено,що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У своєму рішенні від 06.09.2005 р. у справі «Гуренко проти України», ЄСПЛ зазначає, що ст. 13 Конвенції як така не гарантує право на оскарження або право на перегляд другою інстанцією. Тим не менше, якщо оспорюване провадження характеризується як «кримінальне» в цілях Конвенції, скарга заявника може бути розглянута за ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції та підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 11, 14, 71, 86, 128, 158, 159, 160-163, КАС України, ст. ст. 7, 268, 280, 283,287, 288 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії інспектора СРПП №1 Крижопільського сержанта поліції Мельника О. С. щодо здійснення 04.07.2017 року розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1.

Постанову серії БР №354991 від 04.07.2017 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень - скасувати.

Провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Судові витрати по оплаті судового збору віднести за рахунок Державного бюджету.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: