Справа № 812/1228/17
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1228/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чиркін С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Луганської обласної клінічної лікарні про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах за Списком № 2,

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - Позивач) до Луганської обласної клінічної лікарні (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах за Списком № 2 за період з 01.08.2017 по 31.08.2017 в розмірі 3834,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що заборгованість Відповідача перед Пенсійним фондом України по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за списком № 2 за період 01.08.2017 по 31.08.2017 склала 3834,29 грн. Відповідач добровільно не виконує свої зобовязання, тому Позивач просить стягнути з Луганської обласної клінічної лікарні на користь управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області суму заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за період з 01.08.2017 по 31.08.2017 в розмірі 3834,29 грн.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов (а.с. 33-36), в якому зазначив, що зобовязання щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за спірний період Луганська обласна клінічна лікарня виконала в добровільному порядку та в повному обсязі до звернення Позивача до суду з даним позовом, про що свідчать платіжні доручення. Однак, сплачені кошти Позивачем зараховуються в рахунок погашення минулої заборгованості за інші періоди. Вважає, що незалежно від наявності у Відповідача заборгованості за минулі періоди, на момент вирішення справи по суті в Позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2 в період з 01.08.2017 по 31.08.2017 у звязку з добровільною сплатою підприємством витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за спірний період. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав до суду пояснення (а.с. 17-19), в яких додатково зазначив, що відповідно до пункту 5.4. Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, який затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, операції здійснюються в картках особових рахунків платників у хронологічному порядку. Облік надходження сум платежів у картках особових рахунків платників здійснюється в порядку календарної черговості настання строків сплати відповідних сум платежів. Враховуючи положення Порядку, сплачені Відповідачем кошти зараховувалися в рахунок погашення заборгованості, яка виникла раніше, тому заборгованість Луганської обласної клінічної лікарні нарахованої, за період з 01.08.2017 по 31.08.2017 за списком № 2, складає 3834,29 грн та до теперішнього часу не сплачена. Вважає, що правомірно зарахував суму боргу в порядку календарної черговості настання строків сплати відповідних сум платежів, оскільки кошти Відповідача надійшли в рахунок погашення заборгованості по витратам на виплату та доставку пенсій на пільгових умовах, та саме на цей вид заборгованості і були вони зараховані.

Ухвалою від 19 вересня 2017 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Відповідач Луганська обласна клінічна лікарня (), зареєстрований платником страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування і перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області.

У період з 01.08.2017 по 31.08.2017 Позивач сплачував та доставляв пенсіонерам - працівникам відповідача пільгові пенсії за списком № 2, що підтверджується розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (арк. спр. 7-8).

03.08.2017 Відповідачем отримано лист управління ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03.08.2017 вих. № 12482/04-21 про відшкодування пільгових пенсій, в якому повідомлено, що станом на 01.08.2017 підприємство має заборгованість по відшкодуванню пільгових пенсій у сумі 86411,17 грн та що у серпні 2017 року до відшкодування нарахована сума поточних платежів у розмірі 3834,29 грн (арк. спр. 9).

Відповідач платіжним дорученням від 11.08.2017 № 215 сплатив визначену у розрахунках та повідомленні суму у розмірі 3834,29 грн, призначення платежу: «відшкодування пільгових пенсій за 08.2017, список 2, лист від 03.08.2017 № 12482/04-21» (арк. спр. 37).

Згідно інформації, зазначеної у витязі з картки особового рахунку по відшкодуванню фактичних витрат на оплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.08.2017 по 15.09.2017, у серпні 2017 року зараховано кошти в сумі 3834,29 грн (арк. спр. 29), на дату судового розгляду 19.09.2017 Відповідач має заборгованість у розмірі 86411,17 грн (а.с. 29).

Таким чином, до вирішення спору по суті Відповідач у добровільному порядку сплатив заборгованість за спірний в цій справі період з 01.08.2017 по 31.08.2017.

Наявність у Відповідача заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком 2 у заявленому розмірі позовних вимог підтверджується відповідними витягом з картки особового рахунку платника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-I «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, необхідність відшкодування Відповідачем Позивачу фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 2, передбачена діючим законодавством.

Процедуру відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 (далі - Інструкція №21-1).

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції № 21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України ), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (пункт 6.5 Інструкції № 21-1).

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції № 21-1 підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Пунктом 5.4 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум платежів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за № 988/18283, передбачено, що операції здійснюються в картках особових рахунків платників у хронологічному порядку. Облік надходження сум платежів у картках особових рахунків платників здійснюється в порядку календарної черговості настання строків сплати відповідних сум платежів.

При цьому, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у постанові від 02.06.2015 № 21-166а15, за якими «Аналіз наведених положень законів №№ 1788-ХІІ, 2464-VI, 1058-IV та Інструкції дає підстави дійти висновку, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано управлінню ПФУ лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею. Отже, висновок касаційного суду у справі, що розглядається, про наявність в управління ПФУ правових підстав для зарахування коштів, сплачених Товариством на відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, на інші платежі не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.».

Таким чином, незалежно від наявності у Відповідача заборгованості за минулі періоди, на момент вирішення справи по суті у Позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 2 за період з 01.08.2017 по 31.08.2017 у розмірі 3834,29 грн, оскільки Відповідач добровільно сплатив витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 2 за серпень 2017 року.

Факт перерахування Відповідачем коштів в оплату заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 1 за січень 2017 року Позивачем не заперечується.

Позивач зазначає про зарахування отриманих коштів в рахунок заборгованості за попередній період.

Крім того, згідно пункту 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Отже, враховуючи викладене, суд звертає увагу, що право самостійно визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, натомість органи пенсійного фонду не наділені правом чи обов'язком змінювати будь-яким чином призначення платежу, якщо таке встановлено платником.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Однак в даній адміністративній справі суд не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх добровільним виконанням Відповідачем до вирішення справи по суті.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області до Луганської обласної клінічної лікарні про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах за Списком № 2 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1