Справа № 815/6832/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6832/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурії О.В., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

за участю:

представника апелянта - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2.,

представника відповідача - Трубачової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Трубачової Ганни Іванівни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач, ОСОБА_6, звернувся з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трубачової Ганни Іванівни як до державного реєстратора, в якому просив відповідача внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 17 грудня 2014 року позивач подарував ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Г.І.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року по справі № 523/1597/15-ц договір дарування від 17.12.2014 року квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою ГЛ., реєстраційний № 393 - визнаний недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.03.2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2015 залишено без змін.

13.06.2016 року позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Трубачової Г.І. з вимогою повернути йому правовстановлюючі документи, на підставі яких був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_4, та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з визнанням зазначеного договору дарування недійсним.

У своїй відповіді, від 12.07.2016 року № 9/01-16, приватний нотаріус Трубачова Г.І. ставить під сумніви рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року, яке набрало чинності, та відмовила позивачу у задоволенні заяви.

07.11.2016 року позивач знову звернувся із заявою до приватного нотаріуса Трубачової Г.І. з вимогою повернути йому правовстановлюючі документи, на підставі яких був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1, та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з визнанням зазначеного договору дарування недійсним.

08.11.2016 року нотаріусом були повернуті правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1, однак Державна реєстрація права власності третьої особи скасована не була.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2017 року скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 18090698 від 17.12.2014 приватного нотаріуса Трубачової Ганни Іванівни Одеського міського нотаріального округу.

Зобов'язано приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трубачуву Ганну Іванівну внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про скасування державної реєстрації прав власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01).

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- враховуючи, що у справі спірні правовідносини пов'язані із невиконанням наслідків недійсності правочину, а відтак спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить вимоги лише щодо скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції у відповідності до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суд України №7 від 30.05.2013 року «Про судове рішення» вважає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги та перевірити судове рішення на предмет виявлення порушень, які б могли стати причиною неправильного вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що 17.12.2014 року між позивачем та третьою особою укладено договір дарування нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1.

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Трубачовою Г.І., реєстровий номер 393.

17.12.2014 року приватним нотаріусом Трубачовою Ганною Іванівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18090698, згідно якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 58,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2015 року по справі № 523/1597/15-ц, договір дарування від 17.12.2014 року квартири АДРЕСА_1 визнано недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.03.2016 року зазначене рішення залишено без змін.

13.06.2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Трубачової Г.І. із заявою про повернення йому правовстановлюючих документів на квартиру та внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно (скасувати запис про реєстрацію квартири на ім'я ОСОБА_4.), відновлення державної реєстрації речових прав на квартиру за позивачем.

12.07.2016 року відповідачем надано позивачу відповідь № 9/01-16, згідно якої нотаріус відмовила у задоволенні заяви позивача, оскільки звернення про визнання правочину недійсним не супроводжувалося ще однією вимогою - про застосування наслідків його недійсності. Дослідивши мотивувальну та резолютивну частини рішення суду, яка базується на відсутності права власності у ОСОБА_6 у повному обсязі за правоустановчими документами (а саме невірно визначений розмір площі, на яку дійсно він має право власності) унеможливлює повернення в попередній стан (що існував до вчинення правочину) та відповідної реєстрації його права власності за фіктивними даними. Та, одночасно, судом не встановлено «добросовісність набувача, яке має дуже важливе значення» та/або позбавлення ОСОБА_4 права власності з відповідними змінами у державному реєстрі про право власності на нерухоме майно.

30.07.2016 року позивачем подано скаргу до ГТУЮ в Одеській області на бездіяльність приватного нотаріуса Трубачової Г.І.

01.09.2016 року ГТУЮ в Одеській області надано відповідь позивачу № 17-167907, згідно якої Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області листом № 17-1679-07 від 01.09.2016 приватному нотаріусу Трубачовій Г.І. було наголошено на необхідності неухильного дотримання норм вищезазначених Законів та підзаконних нормативно-правових актів. У разі не усунення перешкод у виконанні зазначеного рішення суду та ігнорування листа Головного територіального управління юстиції в Одеській області до приватного нотаріуса Трубачової Г.І. будуть вжиті заходи відповідно до законодавства. Приватний нотаріус є самостійним суб'єктом правовідносин, що виникають у галузі нотаріальної діяльності. У зв'язку із неналежним виконанням приватним нотаріусом Трубачовою Г.І. обов'язку щодо вчинення нотаріальних актів та реєстраційних дій, позивач має право звернутись за захистом своїх прав до суду.

07.11.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення йому правовстановлюючих документів на квартиру та внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав.

08.11.2016 року позивач отримав правовстановлюючі документи на квартиру, а саме: розпорядження, свідоцтво про право власності, технічний паспорт, проте, як вбачається з відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно та не заперечується представником відповідача, до державного реєстру не внесено запис про скасування державної реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_4

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

За змістом пунктів 1, 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року

№ 1952-IV ( далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 10 Закону № 1952-IV, державним реєстратором є, у тому числі, нотаріус.

На підставі частини 2 статті 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 27 Закону № 1952-I, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно підпункті 7.6, 7.7 пункту 7 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору.

Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна.

В ході судового розгляду встановлено, що 17.12.2014 року приватним нотаріусом Трубачовою Ганною Іванівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18090698, згідно якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 58,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Отже враховуючи, що вказане рішення прийнято на підставі договору дарування № 393 від 17.12.2014 року, який в подальшому рішенням суду визнано недійсним, зазначене рішення підлягає скасуванню.

Таким чином, вимога позивача про зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Трубачової Г.І. внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, підлягає задоволенню.

При цьому суд першої інстанції , вирішуючи питання відновлення порушеного права, правильно застосував приписи статі 11 КАС України та вірно визначив спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Фактично доводи та вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що спірні правовідносини не можуть буди розглянуті у порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта, що вказаний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись за правилами цивільного судочинства спростовується наступним.

За змістом частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Так, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Конституційний суду України у пункті 3.2 мотивувальної частини рішення від 09.09.2010, № 19-рп/2010 "У справі за конституційним поданням ВСУ щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" зазначив про таке.

На підставі положень Конституції України ( 254к/96-ВР ) про судову спеціалізацію (частина перша статті 125) ( 254к/96-ВР ) і про гарантування кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті

55) (254к/96-ВР ) в Україні утворено окрему систему судів адміністративної юрисдикції. Захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень визначено як безпосереднє завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС

України). Адміністративне судочинство як спеціалізований вид судової діяльності стало тим конституційно і законодавчо закріпленим механізмом, що збільшив можливості людини для здійснення права на судовий захист від протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз вказаних норм Конституції та законів України дає підстави стверджувати, що розмежування юрисдикційних повноважень між загальними і спеціалізованими судами підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист. За таким підходом усі публічно-правові спори, у яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень, належать до адміністративної юрисдикції і за компетенцією мають бути розглянуті адміністративними судами (пункти 1, 2, 7 статті 3, частина перша статті 17 КАС України)

Частина 2 статті 17 КАС України встановлює категорії публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Таким чином, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас у рамках цієї справи виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду. Позовні вимоги особи ґрунтуються на протиправності дій приватного нотаріуса як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у зв'язку з недотриманням ним вимог чинного законодавства, а саме проведення державної реєстрації права власності на спірне майно. Тобто, у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини в даному випадку не пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди та реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно, яка на думку позивача, відбулась с порушенням вимог Закону України "Про іпотеку", а отже спір є публічно-правовим та не пов'язаний із спором про право.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного суду України від 25.04.2017 р. у справі №21-3197а16.

Надаючи оцінку доводам представника відповідача про неможливість виконання рішення про внесення змін до Реєстру речових прав з огляду на наявність ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 28.03.2017 року у справі №523/9173/16-ц про арешт на наведене вище нерухоме майно , колегія суддів зазначає, що це питання стосується порядку виконання судового рішення, вирішення якого здійснюється у порядку розділу V КАС України.

Відхиляє суд апеляційної інстанції також доводи представника відповідача з того приводу, що мотивувальна та резолютивна частини рішення суду, яка базується на відсутності права власності у ОСОБА_6. у повному обсязі за правоустановчими документами (а саме невірно визначений розмір площі, на яку дійсно він має право власності) унеможливлює повернення в попередній стан (що існував до вчинення правочину) та відповідної реєстрації його права власності за фіктивними даними, оскільки відповідач - державний реєстратор не наділений правом надавати правову оцінку судовому рішенню, яке набрало законної сили.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2017 року у справі № 815/6832/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 25 вересня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: В.Л. Романішин