Справа № 339/202/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8829/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року в адміністративній справі № 339/202/17 за позовом ОСОБА_2 до головного інспектора будівельного нагляду управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Болехівського міського суду Івано-Франківської області із вказаним позовом та просив скасувати постанову головного інспектора будівельного нагляду управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області (надалі управління Держархбудінспекції) за № 80/1009/02-43/2017 від 08.06.2017, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що підстави винесення оскаржуваної постанови не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки його притягнуто до відповідальності за невиконання припису від 18.06.2015 (термін виконання припису до 17.06.2016), про який йому не було відомо до червня 2017 року. Також зазначає, що інспектором порушено вимоги статті 38 КУпАП пропущено строки накладення адміністративне стягнення.

Постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тими ж доводами, що зазначені в позовній заяві.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Статтею 41 Закону України від 17.02.2011 р. № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обовязкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, вчинених обєктами нагляду, головні інспектори будівельного нагляду мають право видавати обовязкові до виконання обєктами нагляду приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; притягати посадових осіб обєктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону.

За невиконання письмових вимог головних інспекторів будівельного нагляду обєкти нагляду несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до приписів цієї норми Кабінет Міністрів України постановою від 23 травня 2011 р. № 553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельно-го контролю (надалі Порядок), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється, зокрема, Держархбудінспекцією (пункт 1 Порядку).

Пунктами 16, 17 Порядку встановлено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівель-ного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, 18 червня 2015 року головним державним інспектором управління Держархбудінспекції, в присутності ОСОБА_2, було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на обєкті будівництва: садового (дачного) будинку по вул.Кобилянської, 3А в м.Болехів Івано-Франківської області (далі Обєкт будівництва), про що того ж числа складено відповідний акт.

Перевіркою встановлено, що будівництво садового будинку виконано у 2010 році без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги пункту 3 частини першої статті 25 Закону України «Про основи містобудування».

Того ж дня, 18 червня 2015 року складено припис, у якому зазначено про порушення позивачем вимоги п.3 ч.1 статті 25 Закону України «Про основи містобудування». З метою усунення виявлених порушень запропоновано ОСОБА_2 усунути виявлене порушення до 17.06.2016 шляхом направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт або повернення до попереднього стану; у графі «Примірник припису одержав» стоїть підпис ОСОБА_2 і дата «18.06.2015 р.» (а.с. 4).

У звязку із вказаним порушенням 25 червня 2015 року винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 КУпАП (будівництво садового будинку в м.Болехів, вул.О.Кобилянської, б/н без дозволу на виконання будівельних робіт) і накладено на нього стягнення у виді штрафу.

Вказана постанова оскаржена не була та 06 липня 2015року позивач вказаний штраф сплатив.

Згідно із абзацом третім пункту 14 Порядку субєкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобовязаний, зокрема, виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

16 травня 2017 року головний інспектор будівельного нагляду провів перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил позивачем та у присутності останнього на Обєкті будівництва, про що того ж числа склав акт перевірки.

Перевіркою встановлено невиконання умов припису від 18.06.2015 на цьому обєкті, чим порушено приписи абзацу третього пункту 14 Порядку (а.с.5).

Частиною першою статті 188-42 КУпАП встановлено, що невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У звязку із зазначеним 16 травня 2017 року головний інспектор будівельного нагляду склав щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого 08 червня 2017 року виніс постанову № 80/1009/02-43/2017 у справі про адміністративне правопорушення, якою визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 КУпАП і наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн (а.с. 3).

Як видно зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 16.05.2017 р., ОСОБА_2 було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 14:00 год. 25 травня 2017 року у приміщенні управління Держархбудінспекції за відповідною адресою. Від підпису в протоколі ОСОБА_2 відмовився, про що зроблено відмітку.

З рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, видно, що позивача належним чином повідомлено про розгляд управління Держархбудінспекції справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис 20.05.2017 р. та 07.06.2017 р. (а.с.22).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було допущено порушень щодо належного повідомлення позивача про розгляд його справи про адміністративне правопорушення.

Оскільки ОСОБА_2 підписав припис про усунення порушень від 18 червня 2015 року, не оскаржив його, не оскаржив постанову у справі про адміністративне правопорушення від 25 червня 2015 року та сплатив штраф, колегія суддів вважає, що позивач фактично погодився із висновками контролюючого органу про вчинення порушення у сфері містобудівної діяльності та із винесеним приписом про усунення цих порушень.

Разом з тим, у визначений приписом термін він виявлених порушень не усунув та не звернувся до контролюючого органу із клопотанням про відстрочення виконання вимог припису через поважні причини.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та правомірність відмови у задоволенні таких вимог судом першої інстанції, при тому, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень.

Щодо строку на притягнення до адміністративної відповідальності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною пешою статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

При цьому, в положеннях КУпАП не міститься визначення триваючого правопорушення.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01.12.2003 р. № 22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обовязків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, невиконання припису щодо приведення необхідної документації у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обовязку.

Оскільки, строк виконання припису управління Держархбудінспекції від 18.06.2015 закінчився 17.06.2016, порушення позивачем було вчинено вже з 18.06.2016 та є триваючим, проте виявлено воно лише 16.05.2017, отже притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності 08.06.2017 є правомірним та вчиненим у строк, визначений процесуальним законодавством.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2017 року в адміністративній справі № 339/202/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Ухвала в повному обсязі складена 18 вересня 2017 року.