Справа № 191/3043/15-а(2-а/191/9/17)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2017 рокусправа № 191/3043/15-а(2-а/191/9/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача-1: - не зявився

відповідача-2: - ОСОБА_1 дов від 10.01.2017

третіх осіб: - не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року

у справі № 191/3043/15-а(2-а/191/9/17)

за позовом ОСОБА_2

до Синельниківської районної ради, Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

треті особи Лубянська сільська рада Синельниківського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Синельниківської районної ради, Синельниківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, за участю третіх осіб Лубянської сільської ради Синельниківського району, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила:

визнати неправомірними дії Синельниківської районної ради (відповідач-1) стосовно припинення права постійного користування земельною ділянкою по Лубянській сільській раді Синельниківського району Дніпропетровської області, що було посвідчене Державним актом на право постійного користування землею, виданого Синельниківською районною радою народних депутатів від 26.03.1998 за №173 та який 08.05.1998 був зареєстрований за №289 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею;

скасувати рішення Синельниківської районної ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області від 26.05.1999 за №109-8/ХХІІІ про вилучення у позивача земельної ділянки по Лубянській сільській раді Синельниківського району Дніпропетровської області, яка надана в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, та стягнення штрафу за порушення земельного законодавства земельного законодавства;

зобовязати Синельниківську районну раду вчинити дії по відновленню чинності державного акта на право постійного користування землею, виданого Синельниківською районною радою народних депутатів на підставі рішення Синельниківської районної ради народних депутатів від 26.03.1998 №173, який був зареєстрований 08.05.1998 в Книзі записі державних актів на право постійного користування землею за №289, відновивши його державну реєстрацію;

зобовязати Синельниківську районну раду здійснити передачу оспорюваної земельної ділянки по Лубянській сільській раді Синельниківського району Дніпропетровської області розміром 24,8 га ОСОБА_2 після збирання врожаю зернових у вільному від посівів стану.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.07.2015 ОСОБА_2 дізналась про наявність рішення Синельниківської районної ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області від 26.05.1999 за № 109-8/ХХІІІ, яким припинено ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою по Луб'янській сільраді, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, вилучено у позивача вищезазначену земельну ділянку. Підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою стала добровільна відмова ОСОБА_2 від земельної ділянки у вигляді заяви, проте позивач таку заяву не писала і не зверталась з цього приводу до відповідача-1.

Також рішення Синельниківської районної ради № 109-8/ХХІІІ від 26.05.1999 прийнято з посиланням на ч.1 ст. 29 Закону України «Про внесення змін та доповнень до Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», згідно якої підставою припинення селянського (фермерського) господарства є рішення членів селянського (фермерського) господарства про припинення його діяльності. Ніякого рішення члени селянського (фермерського) господарства «Ганна» про припинення його діяльності не приймали, і до рішення не додані ніякі документи, які б це підтверджували. Селянське (фермерське) господарство «Ганна» не закрито і по теперішній час існує і регулярно звітує перед державними органами.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2017 в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що відповідачем-1 доведена правомірність прийняття спірного рішення № 109-8/ХХІІІ від 26.05.1999 «Про припинення права користування земельною ділянкою, наданою для введення селянського (фермерського) господарства», яким вказана земельна ділянка вилучена у громадянки ОСОБА_2 на підставі заяви останньої. Дане рішення прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позивачем не доведено, що заява про вилучення земельної ділянки написана не власноруч, і підпис під цієї заявою не її, тому, зазначене рішення не підлягає скасуванню. Крім того, вказана вище земельна ділянка надана у власність іншим особам, які мають Державні акти на право власності на землю та обробляють її вже протягом 17 років, підстави для передачі її у власність ОСОБА_2 відсутні.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Позивач наполягає на тому, що земельну ділянку по суті вилучено без її згоди і хто писав заяву про вилучення землі 24,8 га у ОСОБА_2 та СФГ «Ганна» судом не доведено, а висновок суду про те, що позивач повинен довести, що заява написана ним не власноруч і не підписана ним, суперечить положенням ч.2 ст.71 КАС України, згідно з якою обов'язок відповідача як суб'єкта повноважень є доказування правомірності свого рішення.

Також позивач звертає увагу, що ОСОБА_2 про порушення своїх прав дізналась 20.07.2015, коли на її запит було надано копію спірного рішення Синельниківської райради і до цієї копії було додано заяву від 14.05.1999, яку позивач ніколи не писала і не надавала до Синельниківської райради.

Позивач (його представник), представник відповідача-2, представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін як таку, що винесена з дотриманням норм матеріального права та зясуванням всіх обставин справи.

Від Синельниківської районної ради надійшли письмові заперечення, в яких відповідач-1 зазначає, що спірне рішення прийняте на підставі п.2 ч.1 ст.29 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», у звязку з добровільною відмовою від неї, а також враховуючи нераціональне використання земельної ділянки; невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва. Рішенням районної ради від 24.06.1998 № 17-2/ХХІІІ саме через нераціональне використання землі ОСОБА_2 було відмолено в передачі їй земельної ділянки в приватну власність.

Також відповідач-1 зазначає, що ОСОБА_2 в поданому нею адміністративному позові вказує на те, що про прийняте рішення вона дізналась лише 20.07.2015, проте це спростовується підписом гр.ОСОБА_2 на реєстрі розсипки рішень районної ради від 26.05.1999.

Крім того, відповідач-1 зауважує, що згідно з інформацією, наданою третіми особами, залученими до участі у справі, вказана земельна ділянка перебуває у користуванні інших осіб вже близько 17 років, які обробляють її справно, сплачують податки, звітують перед відповідними органами, і на протязі вказаного періоду претензій від громадянки ОСОБА_2 чи інших членів селянського (фермерського) господарства до фактичних землекористувачів не надходило.

Від третьої особи - Лубянської сільської ради надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, провадження в адміністративній справі закриттю внаслідок наступного. .

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_2 згідно довідки АБ № 450624 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.8) є керівником Селянського (фермерського) господарства «Ганна», створеного та зареєстрованого в установленому порядку 20.10.1998 (а. с.7-9).

Рішенням Синельниківської районної ради від 26.03.1998 № 173-29/ХХІІ ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку на території Лубянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області площею 24,8 га, з них ріллі 21,2 га для ведення селянських (фермерських) господарств (а. с.12).

На підставі означеного рішення ОСОБА_2 отримано державний акт серії ДП СВ № 000289 на право постійного користування земельною ділянкою площею 24,8 га на території Лубянської сільської ради, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 08.05.98 за № 289 (а. с.10).

26.05.1999 Синельниківською районною радою народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області на підставі ч.1 ст.27 ЗК України, ч.1 ст.29 Закону України «Про внесення змін та доповнень до Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», та беручи до уваги заяву ОСОБА_2 про вилучення земельної ділянки (а. с.20), прийнято рішення № 109-8/ХХІІІ «Про припинення права користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства», яким вилучено у ОСОБА_2 вищезазначену земельну ділянку та ухвалено стягнути при закритті фермерського господарства штраф за порушення земельного законодавства (а. с.11, 41, 134).

Відповідно до відомостей, наданих Лубянською сільською радою (лист від 07.04.2016 № 101/2.17-7 - а.с.117) та відомостей, наданих на запит суду першої інстанції управлінням Держгеокадастру у Синельниківському районі Дніпропетровській області (лист від 19.04.2016 № 99-410-99.8-685/2/16 - а. с.124) вищевказане рішення Синельниківської районної ради від 26.05.1999 № 109-8/ХХІІІ виконано, передану позивачу в постійне користування земельну ділянку вилучено і передано до земель запасу районної ради.

В подальшому по землях запасу під фермерські господарства (в тому числі, по частині земельної ділянки, що вилучена у позивача) затверджені проекти відведення земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, рішенням Синельниковської районного ради від 25.04.2000 № 216-13/ХХІІІ надано у постійне користування земельні ділянки, розташовані на території Лубянської сільської ради:

ОСОБА_4 - загальною площею 8,7 га із оформленням Державного акту на право постійного користування землею серії ДП № 001134 (акт зареєстровано в Книзі записів за № 1134 від 11.07.2000) а.с.120;

ОСОБА_6 площею 4,3 га із внесенням доповнень до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ДП № 023166 (акт зареєстровано в Книзі записів за № 50 від 03.10.1994) а.с.119;

ОСОБА_3 площею 4,3 га із внесенням доповнень до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ДП № 023163 (акт зареєстровано в Книзі записів за № 45 від 07.09.1994) а.с.121.

Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації від 21.03.2003 № 39-р частину вилученої у позивача земельної ділянки передано безоплатно у приватну власність у розмірі земельної частки (паю) із земель, наданих у постійне користування, для ведення селянського (фермерського) господарства, ОСОБА_4 (в розмірі 6,78 га) із внесенням доповнень до Державного акту на право постійного користування землею серії ДП № 001134 та оформленням Державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-ДП №118165, зареєстрований за № 21 від 27.01.2008 - а. с.132;

Розпорядженням голови Синельниківської районної державної адміністрації № 738-р-04 від 07.10.2004 частину вилученої у позивача земельної ділянки площею 4,3 га надано ОСОБА_5 з оформленням Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП № 024900, зареєстрований за № 23 від 25.01.2006 -а. с.130.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка, передана у постійне користування ОСОБА_2 за рішенням Синельниківської районної ради від 26.03.1998 № 173-29/ХХІІ, після її вилучення за спірним рішенням від 26.05.99 № 109-8/ХХІІІ передана у встановленому порядку у користування (власність) іншим фізичним особам, що сторонами, зокрема, позивачем, не заперечується.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення № 109-8/ХХІІІ від 26.05.99 «Про припинення права користування земельною ділянкою, наданою для введення селянського (фермерського) господарства» прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позивачем не доведено, що заява про вилучення земельної ділянки написана не власноруч, і підпис під цієї заявою не її. Судом першої інстанції також враховано, що земельна ділянка надана у власність іншим особам, які мають Державні акти на право власності на землю та обробляють її вже протягом 17 років, у звязку з чим підстави для передачі її у власність ОСОБА_2 відсутні.

З огляду на фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає, що дійшовши такого висновку, суд першої інстанції не взяв до уваги наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

За змістом п.1 ч.1 ст.3 цього Кодексу справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

У даній справі спір фактично стосується не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, пов'язаного з реалізацією компетенції такого органу у сфері управління, а права користування земельною ділянкою.

Тому, з огляду на те, що предметом спору є захист права користування спірною земельною ділянкою, апеляційний суд вважає, що правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем-1, є цивільно-правовими, оскільки між сторонами виник спір про цивільне право на землю, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд при цьому виходить з того, що згідно із Конституцією України, Цивільним кодексом України земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив також у постановах від 13 жовтня 2015 року у справі № 21-2229а15, від 10 листопада 2015 року у справі № 21-2319а15.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому за суб'єктним складом сторін та суттю спору дана справа підлягає розгляду судом загальної юрисдикції у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.157, 198, 203, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у справі №191/3043/15-а скасувати.

Провадження у адміністративній справі закрити.

Розяснити ОСОБА_2 її право звернення з відповідним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко