Справа № 815/3577/17
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3577/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гусева О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.05.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області за результатом якого просить: скасувати як незаконне податкове повідомлення-рішення №4373 від 18.05.2017 року.

Представник позивача до судового засідання не зявився, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов. Представник відповідача заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Керуючись ч.6 ст.128 КАС України, оскільки до суду з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, за наявності підстав для розгляду справи в даному судовому засіданні, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно володіє на праві власності (згідно свідоцтва про право на спадщину): житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Крижанівської сільської ради, с. Крижанівка, вулиця Морська, будинок №62, і в цілому складається з: одного житлового будинку з черепашника, зазначеного в плані під літерою А, з прибудовами А1, А2, мансардою-мнс, терасами-а, а1, верандою-а2, житловою площею 347,3 кв.м., загальною площею 727,7 кв.м.; господарчих будівель та споруд: погрібу-Б, майстерні-В, сараю-Г, вбиральні-Д, комори-Е, душу-Ж, альтанки-З, цистерни-І, огорожі №1-5, та розташований на земельній ділянці з земель житлової та громадської забудови площею 1327 кв.м.

19.02.16 Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано рішення №170-VII «Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Крижанівської сільської ради та затвердження Положення про нього. Відповідно до додатку до рішення встановлено ставку податку для обєктів нежитлової нерухомості в розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року за 1м2 бази оподаткування.

На підставі цього, ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №4373-13 про визначення ОСОБА_1 податкового зобовязання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 35 023, 57 гривень за 2016 рік.

Відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. №71-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» були внесені зміни до Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого до останнього було включено ст. 266 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, які набрали чинності з 1 січня 2016 року.

Відповідно до п.266.5.1. ст.266 ПК України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом „г пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ визначено, що за наявності у власності платника податку обєкта (обєктів) житлової нерухомості, в тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи платника податку, загальна площа якого перевищує 300 кв.м (для квартири) та/або 500 кв.м. (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів „а „г пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий обєкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 4.4 ст. 4 цього Кодексу визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Повноваження місцевих рад встановлювати місцеві податки на відповідних територіях визначені також ч. 1 ст. 143 Конституції України та п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також відповідно до норм пп. пп. 12.3.1-12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно з п. 12.5 ст. 12 цього Кодексу офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на певній території встановлюється виключно відповідним рішенням місцевої ради.

При цьому, таке рішення повинне бути оприлюдненим не пізніше 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування цього місцевого податку (плановий період), а у випадку оприлюднення такого рішення пізніше вказаної дати його норми можуть застосовуватись не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Враховуючи в системному зв'язку положення наведених норм законодавства в контексті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що в даному випадку плановий період - це 2016 рік, а бюджетний період - 2017 рік.

При цьому, як встановив суд, положення «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» було затверджене рішенням Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 19.02.2016 року за №170-VІІ, яким встановлено на території Крижанівської сільської ради податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який набув чинності з 01.01.2016 року, тобто норми даного Положення могли застосовуватись у 2017 бюджетному році, але не у 2016 році.

В п. 7 Прикінцевих положень Закону від 24.12.2015 року № 909-VІІІ зазначено: рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2016 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2016 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Таким чином, приписи цього Закону в частині перегляду органами місцевого самоврядування прийнятих на 2016 рік рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів носять рекомендаційний, а не імперативний характер.

Також, п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Однак Законом № 909-VIII не були внесені зміни до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 та пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, а також до ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України, якою в редакції, чинній з 01.01.2016 року, було передбачено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Тому Крижанівська сільська рада , виконуючи рекомендацію Закону від 24.12.2015 року № 909-VІІІ та приймаючи рішення від 19.02.2016 року , на думку суду, була зобов'язана дотримуватись інших обов'язкових вимог пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», які були чинними, а саме оприлюднити це рішення до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Наведене кореспондується також з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, встановленому пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Крім того, на думку суду, у спірному випадку наявне неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Для вирішення спору суд вважає можливим та необхідним застосувати встановлений пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Аналогічна норма міститься також в п. 56.21 ст. 56 цього Кодексу, відповідно до якого у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи наведені вище обставини та положення норм законодавства, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень ст. 265 Податкового кодексу України у вказаній вище редакції з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2016 році є помилковим і суперечить ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд в своїх рішеннях встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, вказавши, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Враховуючи викладене, позов належить задовольнити, а спірне податкове повідомлення-рішення - скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов ОСОБА_1 Григорывни задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 94 КАС України, здійснює розподіл судових витрат на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.05.2017 року.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №4373 від 18.05.2017 року винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови суду.

Суддя: О.Г. Гусев