Справа № 766/11705/16
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 р. м.ОдесаСправа № 766/11705/16

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Гаврилов Д.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача Косцової І.П.
суддів Кравченка К.В.
Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції ДР№152685 від 21.09.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки її прийнято без урахування усіх обставин у справі, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, без надання можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2017 року позов задоволено. Суд визнав протиправною та скасував оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не дав належної правової оцінки доводам Управління про те, що інспектор патрульної поліції Чмерук Р.М. також є свідком вчинення позивачем адміністративних правопорушень. Інспектор патрульної поліції у даному випадку не зобов`язаний був складати протокол про адміністративне правопорушення, а відтак, постанову у справі про накладення адміністративного стягнення винесено обґрунтовано, з дотриманням вимог чинного законодавства.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.2 ч.1 ст. 197 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, 21.09.2016 року о 10год. 15хв. екіпажем патрульної поліції «Вектор-203» прийнято виклик стосовно порушення Правил дорожнього руху України транспортним засобом на АЗС .

Прибувши на місце виклику, інспектор патрульної поліції встановив порушення водієм транспортного засобу ОСОБА_1 п. 2.1 «г», п. 3.21 Правил дорожнього руху України, а саме, зафіксував факт проїзду транспортного засобу ЗАЗ-968, д/н НОМЕР_1 під знак «В`їзд заборонено» та відсутність у водія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції Хорунжим С.А. в порядку ст. 222 КУпАП на місці скоєння адміністративного правопорушення складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДР №152685 від 21.09.2016 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та в порядку ст. 36 КУпАП застосовано санкцію за більш суворе покарання у вигляді штрафу у сумі 425грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є учасником бойових дій, він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів висновок суду першої інстанції про відсутність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП вважає правильним, з огляду на наступне.

Відповідно п. 2.1 «ґ» Правил Дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 2.2 зазначених Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 р. № 1961-IV ( далі - Закон № 1961-IV) урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

При цьому, згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 23 грудня 2014 р. № 7-рп/2014 вказаний пункт Закону необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль, яким користувався позивач, належить його матері ОСОБА_3 , яка, в свою чергу, надала йому дозвіл на керування, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу (а.с. 59 звор. бік).

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 29.03.2010 року Херсонським об`єднаним військовим комісаріатом (а.с.2).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як учасник бойових дій, є особою, що звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відтак, не зобов`язаний оформляти поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів й, відповідно, мати його при собі, під час керування транспортним засобом, а отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні залишив поза увагою той факт, що позивача оскаржуваною постановою було притягнуто до адміністративної відповідальності ще за одне правопорушення - порушення вимог знаку п. 3.21 Правил дорожнього руху України «В`їзд заборонено» - за ч.1 ст.122 КУпАП, та не дав належної правової оцінки доводам сторін щодо законності постанови в цій частині.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до ч 1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, у своїх запереченнях на адміністративний позов, наданих до суду першої інстанції, відповідач зазначав, що порушення вимог дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено" водієм автомобілю ЗАЗ-968, д/н НОМЕР_1 було виявлено інспекторами патрульної служби під час патрулювання по вул. Ладичука, 127 у м. Херсоні, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Однак, ретельно дослідивши наявні в матеріалах справи пояснення цих осіб, колегія суддів встановила, що свідок ОСОБА_4 особисто не бачив, як і коли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 заїхав на територію заправки, про порушення вказав зі слів невідомої особи.

Таким чином, пояснення зазначеної особи не можуть бути визнані судом як беззаперечний доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що в доповненні до апеляційної скарги, поданому 19.07.2017 року, апелянт зазначає вже зовсім інші обставини виявлення інспекторами адміністративного правопорушення. Так, апелянтом зазначено, що 21.09.2017 року екіпажем "Вектор-203" прийнято виклик стосовно порушення Правил дорожнього руху на АЗС, розташованої на перехресті Бериславського шосе та вул. Ладичука.

Такі суперечливі доводи апелянта щодо обставин виявлення правопорушення, на думку судової колегії, свідчать про намагання суб`єкту владних повноважень виправдати у будь-який спосіб поведінку та дії своїх посадових осіб.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що виклик екіпажу патрульної служби здійснив позивач ОСОБА_1 у зв`язку зі створенням аварійної ситуації на АЗС іншим транспортним засобом, водій якого мало не вчинив наїзд на пішохода, яким, власне, і був позивач ОСОБА_1 .

Зазначені обставини, на думку судової колегії, свідчать про те, що відповідачем не підтверджено факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, а відтак, притягнення його до адміністративної відповідальності за цією нормою також є незаконним.

Враховуючи, що судом першої інстанції не повною мірою з`ясовані всі обставини справи та не надано юридичної оцінки доводам сторін, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалене у справі рішення з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції у справі про адміністративне правопорушення серії ДР№152685 від 21.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених, ч.1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лук`янчук