Справа № 727/5787/17
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/5787/17
Провадження № 2-а/727/268/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань Вальчук М.

за участю представника відповідача Миронюк Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку і зобов'язання здійснити перерахунок грошового утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку і зобов'язання здійснити перерахунок грошового утримання. Мотивує заявлені позовні вимоги тим, що з жовтня 2016 року він є суддею у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і йому відповідачем було нараховано та виплачується довічне грошове утримання без врахування отриманої в 2016 році матеріальної допомоги на оздоровлення. 02.12.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання і просив врахувати виплачену матеріальну допомогу на оздоровлення, додавши довідку про заробітну плату, в якій зазначено суму отриманої матеріальної допомоги на оздоровлення в 2016 році. Однак довічне грошове утримання було перераховано йому з 01.01.2017 року без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідач відмовив в проведенні такого перерахунку посилаючись на те, що допомога на оздоровлення відповідно до ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 245З-VI не входить до складу суддівської винагороди, про що надали відповідь від 20.12.2016 року № 15538/16. Вважає, що відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з урахуванням виплаченої матеріальної допомоги, діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про судоустрій і статус суддів», «Про пенсійне забезпечення», його дії є неправомірними, такими що порушують його конституційні права, які підлягають захисту судом. Просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду від позивача поступила письмова заява з клопотанням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримано в повному обсязі які просив задовольнити.

Представник відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував, надав суду пояснення в яких посилався на те, що позивачу згідно пенсійної справи з 06.10.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, який набув чинності 30.09.2016 року. 06.12.2016 року позивач звернувся до Головного управління із заявою щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення. Листом Головного управління від 20.12.2016 року № 15538/16 було надано відповідь на звернення позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки згідно з нормами чинного законодавства допомога на оздоровлення не входить в суддівську винагороду.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-УІІІ у випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом (з 30.09.2016 року), розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Статтею 133 Закону № 2453-УІ встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Тобто, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, та вважають що не має підстав для задоволення позову. Просять залишити без розгляду позовні вимоги позивача, що знаходяться поза межами шестимісячного строку звернення до суду, який пропущено та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами, в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 6 КАС України встановлено, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

У відповідності до ст.11 КАС України, розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно до частини третьої ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом відносно заявлених позовних вимог встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Зокрема, позивач з жовтня 2016 року є суддею у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і йому відповідачем нараховано та виплачується довічне грошове утримання без врахування отриманої в 2016 році матеріальної допомоги на оздоровлення.

Крім того, 02.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання, якою просив врахувати виплачену матеріальну допомогу на оздоровлення, додавши довідку про заробітну плату, в якій зазначено суму отриманої матеріальної допомоги на оздоровлення в 2016 році.

Відповідачем довічне грошове утримання було перераховано позивачу з 01.01.2017 року без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення, відмовивши в проведенні такого перерахунку у зв'язку з тим, що допомога на оздоровлення відповідно до ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 245З-VI не входить до складу суддівської винагороди, про що надали лист відмову від 20.12.2016 року № 15538/16 (а.с.6).

Також судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України № 1600-УІІІ від 22.09.2016 року позивач був звільнений з посади судді Шевченківського районного суду м. Чернівців у відставку. Згідно довідок територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області від 07.11.2016 року № 106 та від 01.12.2016 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці включена і матеріальна допомога на оздоровлення.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів (далі Закон). Відповідно до ч. 4 ст.48 Закону незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Відповідно до п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з п. З Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. за № 4- рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Згідно зі ст. 6.4. Європейської хартії про статус судців - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав "протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої "повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Відповідно до ч. 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла на час припинення мною суддівських повноважень, розмір щомісячного довічного утримання становив 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2 %. При цьому в цій нормі Закону застосовано термін грошове утримання судді», а не «суддівська винагорода». Це грошове утримання, згідно ст.ст. 133-134 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», складається як із суддівської винагороди ( посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь "а роботу, що передбачає доступ до державної таємниці), так і при наданні щорічної відпустки - допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. При цьому слід зазначити, що згідно з п. 2.3.3. Інструкції № 5 «Зі статистики заробітної плати» матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці. Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення .помісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначаються, крім відомостей про судову винагороду, інші виплати, які враховуються при "призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до норм законодавства, зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. При цьому, виплата сум грошової допомоги на оздоровлення здійснюється суддям систематично та включена в оподатковуваний дохід. Бухгалтерією суду матеріальну допомогу віднесено до фонду оплати праці, що є складовою заробітної плати, отже, відповідно і нараховується згідно ст. 136 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» та входить до складу фонду оплати праці, на яку відповідно до Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що матеріальна допомога є складовою системи оплати праці судді, а форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначається, крім відомостей про судову винагороду, інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці, встановлена Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1.

Судова система є однією із складових системи державних органів, що здійснюють державну владу, а суддя виконуючи завдання і функції держави, фактично е працівником певного органу держави. Тобто, призначення або обрання в установленому законодавством порядку особи на посаду судді свідчить про наявність між суддею та державою трудових правовідносин.

При цьому, відповідно до Рішення Ради суддів України №42 від 09.06.2016 року, судді з урахуванням певних обмежень і особливостей, притаманних їх статусу є суб'єктами трудових прав та обов'язків. Разом з певними особливостями, які обумовлені специфікою службової діяльності, судді є такими ж суб'єктами трудових правовідносин та носіями суб'єктивних трудових прав та обов'язків, як і інші працівники. Зазначене дає підстави вважати, що робота судді є різновидом трудової діяльності, як окремий вид трудових відносин, та потрапляє під регулюючий вплив чинного законодавства, але з певною специфікою.

Частиною 1 статті 51 та частиною 5 статті 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та даного закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з суддів України і здійснює правосуддя на професійній основі; за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканості, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 1 статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 06 листопада 2113 року (справи №№ 21-430а11, 21-125а13, 21 -97а13, 21 -350а13 відповідно) в яких суд зазначив, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, які в силу ст.244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України. Слід також зазначити, що в рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп2007 вказано, що щомісячне довічне грошове утримання як і пенсія, є особливою формою соціального забезпечення суддів, тобто, довічне грошове утримання є аналогом пенсійного забезпечення.

Таким чином, вищенаведений аналіз законодавства свідчить, що головним для включення матеріальної допомоги хоч у пенсію, хоч у довічне грошове утримання, є її наявність у складі заробітної плати відповідної категорії працівників та підтвердження відрахувань з цієї суми передбачених чинним законодавством.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус судців», яка проголошує, що рівень виплат, який має отримувати суддя у відставці має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

У ч. 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визначається і діє принцип верховенства права. У рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2204 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права це планування права в суспільстві. При прийняті рішення суди мають керуватися принципом верховенства права. Отже, право, яке встановлене і гарантоване Конституцією України, не може бути порушеним шляхом звуження змісту та обсягу визначених гарантій незалежності суддів.

Відповідно до Рішення Ради суддів України від 08.04.2016 року № 29, саме до повноважень суду належить визначення правової норми, яку необхідно застосувати до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач, відмовляючи у проведенні перерахунку довічного грошового утримання, з урахуванням матеріальної допомоги, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «;Про судоустрій та статус суддів», «;Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії в контексті практики Верховного Суду України щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зважаючи на норми ст.9 Конституції, а також закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», положення конвенції, а також рішення ЄСПЛ є джерелом національного права. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява № 61406/00, п. 59).

Свої висновки щодо застосування способу захисту - зобов'язання вчинити дії Суд аргументовує позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 р. (заява №10465/83).

Згідно з п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 р. № 7 у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити певні дії у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на перерахунок пенсії, рішення відповідача є протиправним, тому порушені права позивача підлягають відновленню. Суд вважає, що слід здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 щомісячне довічне грошове утримання з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з дати звернення останнього до відповідача, а саме з 06.12.2016 року.

Щодо строків звернення до адміністративного суду, то згідно частини 2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання за грудень 2016 року ОСОБА_3 стало відомо із листа відповідача від 20.12.2016 року, до якого долучена довідка про заробітну плату. Про відмову у здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання (з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення). Таким чином, на думку суду позивач звернувся ся до суду в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України, доводи в цій частині відповідача є безпідставними.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень та стягнення коштів грунтується на законі і підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати у виді суми сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню на її користь.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 46, 55 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та керуючись ст.ст. 2, 6-10, 14, 17, 69, 71, 104, 105, 158-162, КАС України, суд, - ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку і зобов»язання здійснити перерахунок грошового утримання - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови (лист за № 15538/16 від 20.12.2016 р.) у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 06.12.2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп., документально підтверджені квитанцією № 69 від 14.06.2017 р.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, а особами які не були присутні при проголошенні постанови в той же термін з дня отримання її копії.

Суддя Слободян Г.М.