Справа № 522/6588/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
12 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/6588/17
Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Свячена Ю.Б.
Судді Одеського апеляційного адміністративного суду Коваля М.П. щодо постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 522/6588/17.
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту: ОСОБА_2 , в якому позивач просив: зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлені обставини справи свідчать про те, що будинок АДРЕСА_2 , пристосований та придатний для проживання, а позивач постійно проживає у вказаному будинку та в силу Закону має бути зареєстрований за місцем проживання.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи відповідача та суду першої інстанції про те, що вказаний будинок згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно зазначений як садовий будинок, не позбавляє такий будинок ознак, притаманних житлу, тому підтверджує право позивача зареєструвати своє місце проживання в ньому.
Відтак, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про достатність підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача зареєструвати місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 3 статті 25 КАС України передбачено, що суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
Керуючись наведеними приписами КАС України вважаю за необхідне зазначити наступне.
Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
При цьому, ст. 3 цього ж Закону визначено, що реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Вказаною статтею Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» також передбачено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Крім того, згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
В свою чергу, згідно ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Також, відповідно до ст. 4 Житлового кодексу УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.
Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).
До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.
До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
В свою чергу, п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 року № 79, визначено, що садовий будинок - будинок для літнього використання та прибудова до нього.
Крім того, Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, визначено, що окремо від житлових будинків виділяються садові та дачні будинки.
Так, пунктом 2.4 вказаної Інструкції визначено, що садовий будинок - це будинок для літнього (сезонного) використання.
Згідно з вимогами ст. 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.
Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.
Аналізуючи наведені положення вбачається, що реєстрації місця проживання здійснюється виключно в житлі, до якого згідно з наведеними приписами чинного законодавства садовий будинок не належить.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останній звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію його місця проживання саме в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначені обставини підтверджуються і наданою позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій чітко вказано, що об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, 33 є садовим будинком, не являється об`єктом житлової нерухомості (об`єкт житлової нерухомості: ні), цільове призначення земельної ділянки для садівництва.
Таким чином, вважаю правильним висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо відмови в реєстрації позивача за вказаною ним адресою у садовому будинку є правомірними, а підстави для зобов`язання відповідача зареєструвати позивача у вказаному садовому будинку відсутні.
Посилання позивача на звіт про проведення технічного огляду судового будинку від 21.07.2017 року, який, на думку останнього свідчить про придатність вказаного будинку до постійного проживання, вважаю безпідставними, з огляду на викладене.
Так, згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Водночас, позивачем разом із заявою про проведення реєстрації за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, 33 не надавався звіт про проведення технічного огляду судового будинку від 21.07.2017 року.
Вказаний звіт взагалі датований вже після подачі позивачем заяви про проведення реєстрації місця проживання за вказаною адресою, що була подана відповідачу 27.10.2016 року.
Тобто, з наведеного вбачається, що відмовляючи позивачу у його реєстрації за наведеною вище адресою відповідачем не досліджувався звіт про проведення технічного огляду судового будинку від 21.07.2017 року.
Також, слід зазначити, що у наданому позивачем звіті про проведення технічного огляду не визначено, що садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 призначений та придатний для постійного проживання.
У висновку вказаного звіту лише вказано про відповідність цього будинку державним будівельним нормам.
Більш того, вказаний звіт та доводи позивача щодо придатності наведеного садового будинку для проживання, не змінюють статусу цієї нерухомості з садового будинку на житло, відтак, не утворюють підстав для проведення реєстрації місця проживання позивача у садовому будинку.
Кабінетом Міністрів України затверджено чіткий порядок, за умови дотримання якого особа і набуває право на реєстрацію в садовому будинку, що придатний до житлових умов, не дотримання якого виключає можливість реалізації такого права.
Так, згідно із Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 321, переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.
Для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1 цього порядку, до якої додаються: копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2 до цього порядку.
Технічний огляд дачного чи садового будинку проводиться без застосування обладнання для визначення характеристик конструкцій та виконання вишукувальних робіт на підставі укладеного договору суб`єктом господарювання, у якого працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 554 «Деякі питання професійної атестації відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури».
За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні.
Місцева рада у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами).
Рішення про переведення є підставою для внесення відповідних змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

У разі відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок власник має право повторно подати документи, зазначені у пункті 3 цього Порядку, після усунення причин, що стали підставою для прийняття такого рішення.

Проте, в матеріалах справи відсутня інформація щодо прийняття рішення органу місцевого самоврядування про переведення садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у жилий будинок.

Відповідно до наявних матеріалів, а саме довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що об`єкт нерухомого майна розташований за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, 33, в якому позивач просить здійснити реєстрацію місця проживання є садовим будинком.

Виходячи із зазначеного, вважаю, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання, оскільки об`єкт нерухомого майна, в якому намагаються зареєструвати своє місця проживання позивач не є жилим будинком, а є садовим будинком, що підтверджується матеріалами справи.

Фактично позивач звертаючись до суду з даним позовом просить суд підмінити собою уповноважений орган, який наділений владними управлінськими функціями в частині вирішення питань про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, зобов`язати відповідача зареєструвати його місце проживання в садовому будинку, підтвердивши його придатність до проживання, як в житловому, за відсутності рішення уповноваженого органу на таке переведення.

Проте, на період виникнення зазначеного спору, механізм здійснення реєстрації місця проживання у садовому будинку, придатність для проживання якого не підтверджена уповноваженими органами, відсутній.

За таких обставин, правових підстав для здійснення реєстрації позивача у садовому будинку на час звернення із відповідною заявою останнього не має.

Що стосується тверджень позивача про наявність у кожної людини права на вільний вибір місце проживання, яке передбачено Конституцією України, слід зазначити, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відтак, реалізація прав власника майна тощо в жодному разі не пов`язана з реєстрацією місця проживання в ньому і не залежить від такої реєстрації. Таким чином, відмова відповідача в реєстрації позивача за вказаним ним місцем проживання ніяким чином не впливає на реалізацію позивачем своїх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі прав позивача на володіння та користування нерухомим майном.

Більш того, позивачу було роз`яснено, що оформлення садового будинку згідно чинного законодавства, як житлового будинку, він не позбавлений права звернутися до відповідного органу із заявою про реєстрацію місця проживання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, вважаю, що відсутні підстави для покладення обов`язку на відповідача по реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суддя М.П. Коваль