Справа № 803/1048/17
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Справа № 803/1048/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Хомяк М.І.,

за участю представника позивача Бурди Д.П.,

представника відповідача Мельничука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимир-Волинський хлібозавод" до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Володимир-Волинський хлібозавод" (далі - ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод", товариство, позивач) звернулось з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2017 року № , №, від 29 червня 2017 року № , № , № .

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 27 червня 2017 року № , № , від 29 червня 2017 року №, № (т. 6, а.с. 4-5,).

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

За результатами планової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Володимир-Волинський хлібозавод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року ГУ ДФС у Волинській області складено акт № 3999/14-01/00377176 від 09 червня 2017 року.

Відповідно до висновків вказаного акта перевірки товариством порушено, зокрема, пункт 44.6 статті 44, статтю 185, пункт 186.1 статті 186, статтю 187, підпункт «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - занижено податок на додану вартість що піддягає сплаті до бюджету на загальну суму 142 716 грн.; підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2 статті 135, пункт 137.1 статті 137, пункти 138.1, 138.2 статті 138 ПК України - занижено податок на прибуток (далі - ПнП) що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 137 554 грн.; пункти 2.2, 2.6 глави 2 постанови Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні із змінами та доповненнями» - неповне оприбуткування готівки в Книзі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) №р/7 від 24 травня 2016 року на підставі фіскального звітного чека РРО № 1857 від 06 липня 2016 року на суму 7 715 грн.; підпункти 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168, підпункт «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України - порушення строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи з фізичних осіб на загальну суму 13 372 грн 87 коп.

На підставі акта перевірки № 3999/14-01/00377176 від 09 червня 2017 року контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 159 716 грн (137 554 грн за основним податковим зобов'язанням, 22 162 грн за штрафними (фінансовими) санкціями); № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (далі - ПДВ) на 178 395 грн (142 716 грн за основним податковим зобов'язанням, 35 679 грн за штрафними (фінансовими) санкціями); від 29 червня 2017 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 38 5575 грн; №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 9 069 грн 95 коп. (8 945 грн 15 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, 124 грн 80 коп. пені).

Позивач вважає вказані податкові-повідомлення рішення протиправними керуючись тим, що висновки контролюючого органу щодо заниження товариством ПДВ, ПнП обґрунтовано нереальним характером господарських взаємовідносин із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) щодо придбання в останньої борошна, непідтвердженням факту використання в межах господарської діяльності товариства товарів, придбаних в Приватного підприємства «Пан-Буд» (далі - ПП «Пан-Буд»), а також - здійснення виїзної торгівлі без застосування РРО. Вказані висновки ГУ ДФС у Волинській області є необґрунтованими, оскільки факт здійснення господарських операцій з ФОП ОСОБА_3, використання придбаних товарів у ПП «Пан-Буд» в межах господарської діяльності підприємства - для проведення поточних ремонтних робіт у виробничих приміщеннях, підтверджуються належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які були надані під час перевірки. При оприбуткуванні коштів на підставі фіскального звітного чека від 06 липня 2016 року на загальну суму 14 895 грн в книзі обліку розрахункових операцій помилково не було оприбутковано 7 715 грн. Також, за результатами виїзної торгівлі автомобілем RENAULT, номерний знак НОМЕР_1, за період з 13 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року, готівкові кошти в сумі 356 513 грн, отримані від реалізації власної продукції, були повністю оприбутковані шляхом оформлення касових ордерів. Крім того, при проведенні планової виїзної перевірки, відповідно до статті 75 ПК України, контролюючий орган не наділений повноваженнями на здійснення перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій. Податок на доходи фізичних осіб за перевірений період позивачем нараховувався і сплачувався в повному обсязі з порушенням термінів, які не перевищували 30 днів, а тому відповідачем безпідставно застосовано штрафну санкцію на підставі статті 127 ПК України, якою визначено відповідальність саме за несплату податків.

У зв'язку з наведеним позивач просить оскаржені податкові повідомлення-рішення визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до письмових заперечень проти адміністративного позову від 04 вересня 2017 року (т. 3, а.с. 206-208) відповідач його вимог не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю з огляду на наступне.

Контролюючим органом за результатами перевірки було встановлено факт здійснення виїзної торгівлі за відсутності РРО, що свідчить про невідображення у доходах підприємства та невідображення у податкових зобов'язаннях декларації з ПДВ та у валових доходах декларації з ПнП отриманого доходу. Не було, також, надано усіх необхідних документів первинного бухгалтерського обліку на підтвердження реальності здійснення господарських операцій із постачальником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 Водночас, ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" безпідставно включена до складу податкового кредиту з ПДВ суми за результатами господарських взаємовідносин з Приватним підприємством «Пан-Буд», оскільки доказів використання придбаних в останнього товарів в межах господарської діяльності позивачем не надано. Крім того, перевіркою дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб встановлено, що товариством допущено порушення строків сплати вказаного податку у перевіреному періоді.

З наведених підстав відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та заяві про доповнення підстав заявленого позову (т. 6, а.с. 4-5).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2017 року № , № , від 29 червня 2017 року № , № , прийняті відповідачем як суб'єктом владних повноважень, перевірялись на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2017 року № , № , від 29 червня 2017 року № , а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню. Податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2017 року № є правомірним і скасуванню не підлягає.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Волинській області в період з 25 квітня по 02 червня 2017 року проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, за наслідками якої складено акт № 3999/14-01/00377176 від 09 червня 2017 року (т. 1, а.с. 14-64).

За результатами розгляду заперечень № 226 від 15 червня 2017 року на вказаний акт перевірки ГУ ДФС У Волинській області відмовило в їх задоволенні у зв'язку з безпідставністю (т. 1, а.с. 96-99, 100-103).

Згідно з висновками проведеної перевірки, позивачем порушено, зокрема: пункт 44.6 статті 44, статтю 185, пункт 186.1 статті 186, статтю 187, підпункт «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України - занижено ПДВ, що піддягає сплаті до бюджету на загальну суму 142 716 грн.; підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2 статті 135, пункт 137.1 статті 137, пункти 138.1, 138.2 статті 138 ПК України - занижено ПнП, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 137 554 грн.; пункти 2.2, 2.6 глави 2 постанови Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні із змінами та доповненнями» - неповне оприбуткування готівки в Книзі обліку розрахункових операцій № р/7 від 24травня 2016 року на підставі фіскального звітного чека РРО № 1857 від 06 липня 2016 року на суму 7 715 грн.; підпункти 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168, підпункт «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України - порушення строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи з фізичних осіб на загальну суму 13 372 грн 87 коп.

На підставі акта перевірки № 3999/14-01/00377176 від 09 червня 2017 року контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення (т. 1, а.с. 91, 92, 94, 95):

- від 27 червня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 159 716 грн (137 554 грн за основним податковим зобов'язанням, 22 162 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

- від 27 червня 2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (далі - ПДВ) на 178 395 грн (142 716 грн за основним податковим зобов'язанням, 35 679 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

- від 29 червня 2017 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 38 5575 грн;

- від 29 червня 2017 року № , яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 9 069 грн 95 коп. (8 945 грн 15 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, 124 грн 80 коп. пені).

Висновки щодо заниження ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" ПДВ, ПнП обґрунтовано нереальним характером господарських взаємовідносин із ФОП ОСОБА_3 з придбання в останньої борошна на загальну суму 467 097 грн., непідтвердженням факту використання в межах господарської діяльності товариства товарів, придбаних в ПП «Пан-Буд», загальною вартістю 499 783 грн, а також - здійсненням виїзної торгівлі без застосування РРО на загальну суму 356 513 грн.

Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3 в акті від 09 червня 2017 року ревізором-інспектором зазначено, що до перевірки не надано договору купівлі-продажу, товарно-транспортних накладних на доставку товару, сертифікатів відповідності борошна, не в повному обсязі надано видаткові накладні, видаткові касові ордери (а.с. 24, т. 1).

За результатами аналізу господарських взаємовідносин позивача із ПП «Пан-Буд» контролюючий орган дійшов висновку про непідтвердження використання придбаних товарів (будівельних матеріалів) у підприємства в межах господарської діяльності ТзОВ "Володимир-Волинський хлібзавод". При цьому, ГУ ДФС у Волинській області зазначено, що до перевірки не надано актів прийому передачі-товарів, актів про витрату давальницьких матеріалів, доказів списання матеріалів на поточні ремонти. В наданих актах виконаних робіт не визначено виду використаних матеріалів та їх кількості.

Перевіркою встановлено здійснення виїзної торгівлі власної продукції товариства автомобілем RENAULT, номерний знак НОМЕР_6, без застосування РРО, що свідчить про не оприбуткування коштів, невідображення їх у доходах підприємства та у податкових зобов'язаннях декларацій з ПДВ, валових доходах декларацій з ПнП.

Також, перевіркою дотримання встановлених термінів сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб встановлено випадки несплати до бюджету такого податку у встановлені статтею 168 ПК України строки, за першу половину місяця в розмірі 13 372 грн 87 коп. при нарахуванні (виплаті) оподатковуваних доходів працівникам підприємства готівкою з каси у вигляді заробітної плати (авансу). При оприбуткуванні коштів на підставі фіскального звітного чека від 06 липня 2016 року на загальну суму 14 895 грн в книзі обліку розрахункових операцій не було оприбутковано 7 715 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України (ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України (ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Згідно із статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Сторони самостійно визначають форму договору. В силу статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (Закон №996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону №996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України визначено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як встановлено підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції з 01.01.2015 року) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судом, між ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" (виконавець) і ФОП ОСОБА_3 (замовник) було укладено договір на переробку давальницького зерна від 02 січня 2014 року (т. 1, а.с. 105). Відповідно до умов вказаного договору замовник здає виконавцю зерно пшениці для подальшої переробки на давальницькій основі, а виконавець - приймає зерно, зобов'язується його переробити і видати готову продукцію; вартість робіт (послуг) із переробки давальницького зерна за 1т становить 110 грн, оплата вартості фактично наданих послуг проводиться готівкою в касу підприємства на підставі рахунків; замовник проводить ввезення зерна транспортними засобами за свій рахунок.

Водночас, між ФОП ОСОБА_3 (продавець) і ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу борошна від 02 січня 2014 року (а.с. 104, т. 1). Відповідно до умов вказаного договору продавець зобов'язався передати, а покупець - прийняти і оплатити товар (борошно) в кількості і асортименті, вказаними в заявці, погодженій сторонами. Сторони домовились, що право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі продукції та підписання представниками сторін накладної на отримання товару; підписання покупцем видаткової накладної свідчить про погодження ним кількості та якості отриманого товару; покупець здійснює оплату за товар шляхом видачі коштів по видаткових ордерах з каси підприємства.

На виконання умов договору на переробку давальницького зерна від 02 січня 2014 року ФОП ОСОБА_3 з грудня 2014 року по червень 2016 року завезено зерно для переробки ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" всього близько 550 тонн. Поставка вказаного зерна підприємцю здійснювалась фізичними особами із земельних часток (паїв), виділених Зимнівською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу борошна від 02 січня 2014 року, у перевіреному періоді ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" придбавав у ФОП ОСОБА_3 борошно загальною вартістю 467 097 грн.

Факти завезення пшениці, переробки завезеного зерна, придбання борошна у ФОП ОСОБА_3, оплату його вартості позивач підтвердив довідками Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області (т. 1, а.с. 106-110), державними актами на право власності на земельну ділянку (т. 1, а.с. 112-118), подорожніми листами (т. 1, а.с. 111, 153-171), аналізними карточками пшениці (т. 2, а.с. 67-74), актами переробки пшениці (т. 1, а.с. 145-152), видатковими накладними (т. 1, а.с. 119-144, т. 2, а.с. 1-28, т. 5, а.с. 163), посвідченнями про якість борошна і манних круп (т. 2, а.с. 29-66), видатковими касовими ордерами (т. 2, а.с. 75-123).

Перевіривши надані докази, суд приходить до висновку, що документи оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

При цьому, документи та інші дані, що підтверджують факти придбання позивачем борошна у підприємця ОСОБА_3, які відображені в податковому обліку ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод", оцінювались судом з урахуванням специфіки таких господарських операцій. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само неточності у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності в ФОП ОСОБА_3 трудових і технічних ресурсів, якими ГУ ДФС у Волинській області обґрунтовувало фіктивність господарських операцій, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит і формування валових витрат від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Отже, якщо контрагент не дотримався вимог податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкових показників у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови стосовно його формування та має необхідні документальні підтвердження його розміру і не може свідчити про наявність умислу уникнути від сплати податків. Судом, при цьому, враховано, що зустрічної перевірки вказаного контрагента контролюючий орган не проводив. Окрім того, перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з позивачем не є підставою для визнання фіктивними операцій з придбання у неї товарів, оскільки укладеними між сторонами договорами від 02 січня 2014 року на переробку давальницького зерна, купівлі-продажу борошна та чинним законодавством України не заборонено останній залучати перевізників, фізичних осіб для виконання таких поставок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надано контролюючому органу всі належним чином оформлені первинні документи, передбачені податковим законодавством, і що позивачем правомірно сформовано валові витрати на підставі показників за результатами господарських взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3, що відображено в сумі ПнП - 84 077 грн.

Також, в ході проведення планової перевірки ГУ ДФС у Волинській області було встановлено придбання протягом 2014-2016 років в ПП «Пан-Буд» будівельних матеріалів на загальну суму 499 783 грн.

Факт придбання в ПП «Пан-Буд» будівельних матеріалів для ремонту на підприємстві і їх використання ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" підтвердив наказами про призначення відповідальних осіб по контролю за проведенням ремонтних робіт (т. 2, а.с. 124-127), цивільно-правовими договорами на виконання робіт (т. 2, а.с. 128-146), актами на виконані роботи згідно з цивільно-правовими угодами (т. 2, а.с. 147-165), звітами про розхід матеріалів виконаних робіт (т. 2, а.с. 166-227), видатковими накладними, накладними на внутрішнє переміщення (т. 2, а.с. 228-250, т. 3, а.с. 1-43).

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. В свою чергу, господарська діяльність, виходячи з аналізу підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, спрямована на отримання доходу.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податку на отримання позитивного економічного ефекту; обов'язковим повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Мета отримання доходу, наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності є кваліфікуючими ознаками господарської діяльності.

Відтак, якщо та або інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

Отже, як встановлено судом, будівельні матеріали придбані в ПП «Пан-Буд» на загальну суму 499 783 грн. з метою їх використання в межах господарської діяльності ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод", зокрема, для проведення поточних ремонтів на підприємстві, що зафіксовано позивачем у наданих документах.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає, що придбання в ПП «Пан-Буд» будівельних матеріалів для використання їх в господарській діяльності (проведенні ремонтних робіт) є економічно розумним та не суперечить чинному законодавству України.

За результатами виїзної торгівлі на автомобілі RENAULT, номерний знак НОМЕР_6, у перевіреному періоді позивачем реалізовано товарів на загальну суму 356 513 грн, в т.ч. ПДВ 59 419 грн. Як встановлено, така торгівля позивачем здійснювалась без застосування РРО, оприбуткування готівки здійснювалось шляхом оформлення прибуткових касових ордерів.

Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, розроблене відповідно до статті 33 Закону України "Про Національний банк України", визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою (далі - Положення № 637).

Відповідно до пунктів 2.3, 2.6 глави 2 цього Положення підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України.

Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно з пунктом 3.1 глави 3, пунктами 4.2, 4.3, 4.4 Положення № 637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі.

Підприємства за умови забезпечення належного зберігання касових документів можуть вести касову книгу в електронній формі за допомогою комп'ютерних засобів.

На підтвердження оприбуткування готівки за результатами виїзної торгівлі з автомобіля RENAULT, номерний знак НОМЕР_6, позивач надав товарно-транспортні накладні з детальними відомостями про вантаж (т. 3, а.с. 44-120), прибуткові касові ордери (т. 3, а.с. 121-184), а також витяги з електронної касової книги (т. 4, а.с. 1-240, т. 5, а.с. 1-120, 164-279).

Також судом взято до уваги, що позивачем усі вищенаведені господарські операції відображено в податковому обліку, а саме: в податкових деклараціях з податку на прибуток підприємств, з податку на додану вартість (т. 5, а.с. 120-162). При цьому, за результатами перевірки контролюючим органом порушень щодо сплати задекларованих зобов'язань не виявлено.

Оцінивши надані позивачем докази в сукупності, суд дійшов висновку, що оприбуткування готівки за результатами виїзної торгівлі автомобілем RENAULT, номерний знак НОМЕР_6, позивачем здійснено відповідно до норм податкового законодавства, зокрема, з дотриманням вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, шляхом щоденного оформлення касових ордерів в межах граничних сум розрахунків готівкою, здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Наведене спростовує доводи ГУ ДФС у Волинській області щодо невідображення у доходах підприємства та у податкових зобов'язаннях декларацій з ПДВ, валових доходах декларацій з ПнП господарських операцій з виїзної торгівлі.

Отже, не заслуговують на увагу доводи контролюючого органу про отримання платником податку необґрунтованої податкової вигоди, оскільки не ґрунтуються на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкових зобов'язань і податкового кредиту.

Контролюючим органом не доведено існування таких обставин, не спростовано реальності виконання господарських операцій із ФОП ОСОБА_3, фактів використання придбаних товарів в ПП «Пан-Буд» в господарській діяльності товариства, правомірності податкового обліку результатів виїзної торгівлі, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, валові витрати.

Таким чином, оскаржені податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 159 716 грн (137 554 грн за основним податковим зобов'язанням, 22 162 грн за штрафними (фінансовими) санкціями); № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 178 395 грн (142 716 грн за основним податковим зобов'язанням, 35 679 грн за штрафними (фінансовими) санкціями) є протиправними і підлягають скасуванню.

Щодо визначення контролюючим органом грошового зобов'язання позивачу з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 069 грн 95 коп. (з них: 8 945 грн 15 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями, 124 грн 80 коп. пені) суд зазначає наступне.

Як слідує з акту від 09 червня 2017 року (т. 1, а.с. 52) перевіркою своєчасності перерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб встановлено, що ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" несвоєчасно перераховувало до бюджету податок на доходи фізичних осіб під час виплати доходу (авансу) на користь іншого платника податків за період з 24 липня 2014 року по 20 травня 2015 року у розмірі 13 372 грн 87 коп., чим порушено підпункт «а» пункту 176.2 статті 176, підпункти 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України.

Спірні правовідносини регулюються приписами ПК України, зокрема: грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (пункт 54.2 статті 54 ПК України); платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК України); якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) (підпункт 168.1.4. пункту 168.1 статті 168 ПК України); якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України); особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (абзац "а" пункту 171.2 статті 171 ПК України); особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (абзац "а" пункту 176.2 статті 176 ПК України).

Під час судового розгляду справи з'ясовано, що при виплаті сум доходу у вигляді заробітної плати (авансу) за першу половину місяця, позивачем податок на доходи фізичних осіб нараховувався, однак сплачувався не в повному обсязі. Так, в липні 2014 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 1 419 грн 48 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 25 липня 2014 року, сплачено - 08 серпня 2014 року); в серпні 2014 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 1 499 грн 08 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 26 серпня 2014 року, сплачено - 08 вересня 2014 року); в вересні 2014 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 2 112 грн 67 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 24 вересня 2014 року, сплачено - 08 жовтня 2014 року); в жовтні 2014 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 1 090 грн 48 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 27 жовтня 2014 року, сплачено - 10 листопада 2014 року); в листопаді 2014 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 1 205 грн 14 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 25 листопада 2014 року, сплачено - 09 грудня 2014 року); в грудні 2014 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 1 729 грн 67 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 22 грудня 2014 року, сплачено - 08 січня 2014 року); в січні 2015 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 1 031 грн 25 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 22 січня 2015 року, сплачено - 09 лютого 2015 року); в березні 2015 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 611 грн 92 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 23 березня 2015 року, сплачено - 08 квітня 2014 року); в травні 2015 року прострочено сплату ПДФО в розмірі 2 673 грн 19 коп. (термін сплати відповідно до статті 168 ПК України - 21 травня 2015 року, сплачено - 08 червня 2015 року).

Разом з тим, на думку суду, при застосуванні штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов'язання з ПДФО у розмірі 8 945 грн 15 коп. на підставі статті 127 ПК України, відповідачем не дотримані норми податкового законодавства України.

Так, згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

В той же час, пунктом 127.1 статті 127 ПК України передбачено, що ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення статті 126 ПК України застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК України такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК України.

Положення статті 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за не нарахування податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

У даному випадку позивач своєчасно нарахував ПДФО, тобто узгодив податкові зобов'язання по цьому податку, однак здійснив його перерахування в межах місячного строку.

Як наслідок, у діях позивача відсутній склад правопорушення, за яке передбачено санкції по зазначеному пунктом 127.1 статті 127 ПК України, оскільки порушення правил нарахування, утримання та сплати (неперерахування) податків у джерела виплати має місце тоді, коли платником податків не нараховано і в подальшому не сплачено податки до бюджету.

Водночас суд звертає увагу, що сплату ПДФО позивачем проведено в межах місячного строку (разом із виплатою заробітної плати), тобто в межах встановленого чинними нормами ПК України податкового періоду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність застосування відповідачем до ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 127 ПК України.

Оскільки, вказані штрафні (фінансові) санкції за статтею 127 ПК України до ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" застосовані безпідставно, тому спірне податкове повідомлення-рішення № є протиправним та підлягає скасуванню.

В ході проведення перевірки контролюючим органом було встановлено неповне оприбуткування готівкових коштів 06 липня 2016 року на підставі фіскального звітного чека РРО № 1857 на загальну суму 14 895 грн, з яких 5 640 грн помилково проведено через РРО, а 1 540 грн оприбутковано в КОРО. Таким чином, сума неоприбуткування становить 7 715 грн.

Наведені обставини позивачем не заперечено і не спростовано, водночас підтверджено поясненнями головного бухгалтера товариства (т. 3, а.с. 215), фіскальним звітним чеком від 06 липня 2016 року (т. 3, а.с. 216), книгою обліку розрахункових операцій (т. 3, а.с. 217-221).

Пунктом 1.2 Положення № 637 визначено, що оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 2.2 Положення № 637 підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Пунктом 2.6 Положення № 637 встановлено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно пункту 4.2 Положення № 637 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" (далі - Указ № 436/95) у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Контроль за додержанням особами, зазначеними у статті 1 цього Указу (крім банків), норм з регулювання обігу готівки в національній валюті, що встановлюються Національним банком України, здійснюють органи державної податкової служби, державної контрольно-ревізійної служби, Міністерства внутрішніх справ України та фінансові органи, а банками - Національний банк України. Штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань (статті 2, 3 Указу № 436/95).

Факт порушення вимог Положення № 637 в частині неповного оприбуткування коштів в КОРО в сумі 7 715 грн 06 липня 2016 року позивач не спростував належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій на підставі абзацу третього статті 1 Указу №436/95 за порушення ТзОВ "Володимир-Волинський хлібозавод" пунктів 2.2, 2.6 Положення № 637, а саме: за неоприбуткування у касах готівки, у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми, тобто 38 575 грн.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 29 червня 2017 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 38 5575 грн є необґрунтованами і безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Як визначено частинами першою, третьою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, слід присудити на користь позивача здійснені ним і документально підтверджені судові витрати відповідно до задоволених вимог в розмірі 5 207 грн 71 коп. (платіжне доручення № 988 від 11 серпня 2017 року) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 27 червня 2017 року № , №, від 29 червня 2017 року № .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Володимир-Волинський хлібозавод" (вул. Луцька, 62, м. Володимир-Волинський, Волинська обл., 44700, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 5 207 грн 71 коп. (п'ять тисяч двісті сім грн 71 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук

Постанова в повному обсязі складена 22 вересня 2017 року.