Справа № 810/2155/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2155/17 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати за ОСОБА_3 право отримати посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії;

-визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови у видачі ОСОБА_3 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії;

-зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_3 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації що до видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії - є неправомірною.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач, Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Згідно статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, категорія ІV, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.03.2007 р., виданим Київоблдержадміністрацією.

Згідно з експертним висновком міжвідомчої експертної комісії від №36 від за результатом розгляду звернення позивача на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено основний діагноз: Неходжкінська дифузна В-клітина лімфома із малих лімфоцитів, ст. IV, з генералізованим ураженням периферичних медіастінальних, абдомінальних л/вузлів, лейкемізацією, кл.гр. II. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії АВ № 0513490 позивачу встановлено ІІ група інвалідності з 14.07.2016 р., довічно.

У своєму позові позивач ОСОБА_3 зазначає, що він у березні 2017 року звернувся до управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області із заявою про присвоєння статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та видачі позивачу відповідного посвідчення. Зазначає, що вказана заява разом з поданням направлена на розгляд до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації Київської області, однак листом від 20.04.2017 за № 05-59-873 Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відмовив позивачу з посиланням на Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Порядок видачі посвідчень врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 51 від 20.01.1997 року (далі - Порядок №51).

Відповідно до п.п.1, 2, 10 Порядку№51, видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Видача посвідчень потерпілим від Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», суд дійшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 року.

А тому виключення законодавцем з 01.01.2015 року з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року.

Враховуючи викладене, а саме те, що є документи, необхідні для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а також чинність норм законодавства, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи Департаменту СЗН Київської ОДА щодо відсутності підстав для встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Водночас, судом апеляційної інстанції з інформації, наданою управлінням соціального захисту населення Богуславської РДА на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до управління соціального захисту населення Богуславської РДА із заявою про видачу посвідчення потерпілого від ЧАЕС 1 категорії та необхідним пакетом документів лише 02.08.2017. Цього ж дня управлінням підготовлено подання та 10.08.2017 спеціалістом управління особисто передано документи ОСОБА_3 до Департаменту СЗН Київської ОДА.

Крім того, Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача до управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації в Київській області із заявою про видачу посвідчення потерпілого від ЧАЕС 1 категорії та необхідним пакетом документів, а також направлення цих документів разом з поданням до Департаменту СЗН Київської ОДА у березні 2017 року, про що ОСОБА_3 зазначає у своєму адміністративному позові. Натомість, зі змісту листа Департаменту СЗН Київської ОДА від 20 квітня 2017 року №05-59-873, яким ОСОБА_3 повідомлено, що при розгляді надісланих ним документів подання відсутнє (а.с.19-20).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини, дають підстави для висновку, що вимоги позивача до Департаменту СЗН Київської ОДА є передчасними, оскільки ним не було дотримано вимог п. 10 Порядку№51 щодо необхідності першочергового звернення до місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які формують подання, яке у місячний термін розглядається Департаментом СЗН Київської ОДА з подальшим винесенням рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що вимоги позивача до апелянта є передчасними та у їх задоволенні слід відмовити.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду першої інстанції та в цій частині приймаються колегією суддів в якості належних.

В свою чергу, розглядаючи адміністративний позов, Київський окружний адміністративний суд не врахував положень п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, відповідно до якого місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, що призвело до вирішення справи неповноважними судом.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неповним з'ясуванням обставин у справі та не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування, як такого, що постановлене неповноважним судом, та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 41, 160,198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: О.М. Ганечко

О.М. Кузьмишина

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьмишина О.М.