Справа № 465/4322/17
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2017-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

30.08.2017 року м.Львів Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2

до Залізничного об'єднання управління Пенсійного Фонду України м.Львова

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог просила суд: визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова, а відповідь Управління №15-Б/8 від 23.02.2017 року такою, що не відповідає суті поданої заяви ОСОБА_2 від 09.02.2017 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії з 01.12.2016р., встановивши її у розмірі 7410 гривень відповідно до довідки від 02.02.2017 року № 02-3, виданої департаментом агропромислового розвитку Львівської ОДА та стягнути на її користь з Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова недоотриману пенсіювнаслідок невиконання останнім вимог законодавства України за період з 01.12.2016 року по 31.08.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 10.09.2012р. вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова та отримую пенсію державного службовця за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993р. Розмір призначеної мені пенсії розрахований із посадового окладу станом на 01.01.2008р., а саме із 1750грн.

З метою перерахунку її пенсії державного службовця, на підставі письмового звернення, вона звернулася до Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова із заявою про проведення перерахунку призначеної її пенсії державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу».

Однак листом від 23.02.2017р. р. № 15 - Б/8 Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова надано її відповідь про відмову у проведенні такого перерахунку з посиланням на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення" №213 від 02.03.2015 р. у зв'язку з неприйняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" втратили чинність. У зв'язку з чим з 1 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вказаним законом пенсії не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.Законом України "Про державну службу", який набрав чинності з 01.05.2016 року проведення перерахунку пенсій не передбачено.

Вважає таке рішення відповідача є неправомірним, що суперечать нормам діючого законодавства та внаслідок дій відповідача порушені її конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, передбачені Конституцією України, іншими Законами України, так як її неправомірно обмежено у перерахунку пенсії, а тому просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові та до заяви про уточнення позовних вимог. Просив уточнений позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи. Вважає, що вони діяли в межах повноважень, наданих їм законами України та підзаконними нормативно-правовими актами та не порушувало прав позивача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що уточнений позов підлягає до частково задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Судом встановлено, що з 10.09.2012 року позивач перебуває на обліку у Залізнично об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України м.Львова, як отримувач пенсії за віком державного службовця відповідно Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року, яка призначена позивачу у розмірі 80 відсотків від сум її заробітної плати.

З метою перерахунку призначеної позивачу пенсії 07.12.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії та до заяви про перерахунок пенсії було додано довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії, виданої департаментом агропромислового розвитку Львівської облдержадміністрації №04-78 від 06.12.2016 року

Однак листом від 23.02.2017р. р. № 15 - Б/8 Управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова відмовило позивачу в перерахунку пенсії з посиланням на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення" №213 від 02.03.2015 р. у зв'язку з неприйняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" втратили чинність. У зв'язку з чим з 1 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вказаним законом пенсії не призначаються, а раніше призначені не перераховуються. Законом України "Про державну службу", який набрав чинності з 01.05.2016 року проведення перерахунку пенсій не передбачено.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. А статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Крім цього, законодавцем у ст.2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Водночас, частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» визначено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати - входили до системи оплати праці державного службовця.

Згідно зі статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20.02.12 року, від 14.05.2013 року, від 28.05.2013 року та 04.03.2014 року. При цьому, за приписами ч.2 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії позивачу)у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови та порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» №865 від 31.05.2000р. (далі - Постанова №865 в редакції, що була чинною на час звернення позивачки за перерахунком пенсії), згідно з пунктом 4 якої у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року №432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи (п.5 Постанови №865).

Пунктом 4 Постанови №865 (у редакції, яка була чинна до 15.12.2015 року), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи з заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", яка набула чинності 15.12.2015 року до Постанови №865 внесено зміни, а саме виключено пункт 4.

На час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України, всупереч статті 37-1 Закону №3723-XII, Кабінетом Міністрів не визначено порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач має право на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. При цьому розмір пенсії позивачу обчислюється відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 року в редакції, яка була чинною на час набрання чинності Постановою № 644 від 02.09.2015 року.

Так, відповідно до частини 1 ст.58 Конституції України закони та нормативні акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" (SukhanovandIlchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Між тим, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України", бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Отже, з наведеного випливає, що будь-які законодавчі зміни, які звужують зміст та обсяг прав окремої категорії громадян не можуть застосовуватися до тих осіб, які до набрання чинності цих змін вже набули в законний спосіб певні, гарантовані державою права та свободи, в тому числі і право на пенсію державного службовця в передбаченому на час призначення пенсії розмірі.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 10 грудня 2013 року переглядаючи судові рішення у адміністративній у справі приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначивши, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, державної служби, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

А тому посилання відповідача щодо змін у пенсійному законодавстві що звужують права позивача щодо перерахунку розміру пенсії, яка призначена їй до внесення відповідних змін, є безпідставними і не заслуговують на увагу суду.

Крім цього, відповідач відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу посилається на ті обставини, що у відповідності до законодавчих змін у Законі України «Про державну службу» з 01.06.2015 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

А відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року раніше призначені пенсії не перераховуються.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка діє з 15.12.2015 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865, а саме, виключено п.4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу».

Таким чином, цією постановою регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

У зв'язку із наведеним є очевидним, що з 15.12.2015 року чинним законодавством України не визначено суб'єктивного права, і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

Також, судом відхиляються заперечення відповідача, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених, зокрема, Законами України «Про державну службу» не призначаються, раніше призначені не перераховуються, виходячи з такого.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було прийнято Верховною Радою України 02.03.2015 року, який набрав чинності 28.03.2015 року, окремі положення 01.04.2015 року.

У п. 5 Прикінцевих положень цього Закону визначено питання призначення пенсій, які призначаються відповідно, зокрема, до Закону України «Про державну службу».

У цій справі спірним є питання перерахунку пенсії позивачу, призначеної 10.09.2012 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Крім цього, також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року та до Закону України «Про державну службу» № 889-V-III, оскільки вказані зміни законодавства не містять вимог щодо перерахунку раніше призначеної пенсії.

При цьому на час набуття права позивача на пенсійне забезпечення за ст.ст. 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" було встановлено право на отримання пенсії та на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати державним службовцям, а тому суд приходить до висновку, що зазначена норма зберігає юридичну силу, як для позивача так і для відповідача на час звернення із заявою про перерахунок пенсії, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2014 року по справі № 21-244а14, яка в силу положень ч.1 ст.244-2 КАС України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача з приводу відмови у перерахунку позивачу пенсії відповідно до довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям є неправомірними

Відповідно ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки позивачем заява про перерахунок пенсії в зв'язку разом із вищезазначеними довідками, що подаються для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцями, подано 07.12.2016 року, то відповідно до зазначеної норми, перерахунок пенсії повинен бути здійснений з 01.12.2016 року

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення із зазначення способу його здійснення та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії призначеної до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (в редакції на час призначення пенсії позивачу).

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. З метою відновлення порушеного права позивача та з врахуванням положень ст. 162 КАС України, слід визнати протиправними дії Залізничного об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо відмови ОСОБА_2 здійснити перерахунок її пенсії відповідно до виданих департаментом агропромислового розвитку Львівської ОДА довідок від 06.12.2016 №04-78 та 02.02.2017 року № 02-3 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям та зобов'язати Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2016 року відповідно до виданих департаментом агропромислового розвитку Львівської ОДА довідок від 06.12.2016 №04-78 та 02.02.2017 року № 02-3 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, з урахуванням проведених раніше виплат.

Керуючись ст.ст.2, 6, 14, 17-20, 72, 94, 158- 163, 167, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.19, 22, 58, 64 Конституції України, суд,-

постановив:

позов частково задовольнити.

Визнати протиправними дії Залізничного об'єднання управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо відмови ОСОБА_2 здійснити перерахунок її пенсії відповідно до виданих департаментом агропромислового розвитку Львівської ОДА довідок від 06.12.2016 №04-78 та 02.02.2017 року № 02-3 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Зобов'язати Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2016 року відповідно до виданих департаментом агропромислового розвитку Львівської ОДА довідок від 06.12.2016 №04-78 та 02.02.2017 року № 02-3 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, з урахуванням проведених раніше виплат.

Апеляційна скарга на постанову судді подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мартинишин М.О.