Справа № 803/780/17
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Справа № 803/780/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Валюха В.М.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер Сторс» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Клевер Сторс» (далі ТзОВ «Клевер Сторс», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.04.2017 № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області проведена планова виїзна перевірка ТзОВ «Клевер Сторс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016 та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, про що складено акт від 15.02.2017 № 107/03-20-14-01-09/38273126.

За результатами розгляду заперечень позивача на акт від 15.02.2017 № 107/03-20-14-01-09/38273126, ГУ ДФС у Волинській області проведена позапланова виїзна перевірка з питань, що стали предметом заперечення субєкта господарювання від 22.02.2017 № 174 на акт планової документальної виїзної перевірки від 15.02.2017 № 107/03-20-14-01-09/38273126, про що складено акт від 24.03.2017 № 733/14-01/38273126.

На підставі вказаного акту перевірки від 24.03.2017 № 733/14-01/38273126, ГУ ДФС у Волинській області 07.04.2017 прийняло податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким, у звязку з порушенням пунктів 2.2, 2.6 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями), а саме неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків Z-звітів в сумі 223408,00 грн., застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 1117040,00 грн., та яке було оскаржено в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 09.06.2017 № 12390/6/99-99-11-03-01-25 скаргу ТзОВ Клевер Сторс» на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 07.04.2017 № НОМЕР_1 залишено без задоволення.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням з тих підстав, що виявлені перевіркою порушення є лише порушенням встановленого порядку ведення книги обліку розрахункових операцій (далі КОРО) та не є неоприбуткуванням готівки, оскільки товариством була здійснена фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО, касових книгах, книгах КОРО.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 07.04.2017 № НОМЕР_1.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 11.07.2017 (а. с. 46-47) представник відповідача ОСОБА_2 адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що оскільки перевіркою виявлено неоприбуткування (несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у КОРО, зареєстрованих на РРО, на загальну суму 223408,00 грн., тому позивача правомірно притягнуто до відповідальності згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, та додатково пояснив, що всі готівкові кошти згідно з фіскальними звітними чеками в сумі 223408,00 грн. були інкасовані банком та зараховані на поточний рахунок, а відповідач порушив строк застосування адміністративно-господарських санкцій.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, та просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Волинській області була проведена планова документальна виїзна перевірка ТзОВ «Клевер Сторс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016 та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, про що складено акт від 15.02.2017 № 107/03-20-14-01-09/38273126.

За результатами розгляду заперечень позивача на акт від 15.02.2017 № 107/03-20-14-01-09/38273126, ГУ ДФС у Волинській області проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Клевер Сторс» з питань, що стали предметом заперечення субєкта господарювання від 22.02.2017 № 174 на акт планової документальної виїзної перевірки від 15.02.2017 № 107/03-20-14-01-09/38273126, про що складено акт від 24.03.2017 № 733/14-01/38273126 (а. с. 7-34).

З розділу 3.5 («Дотримання вимог іншого податкового законодавства») вказаного акту від 24.03.2017 № 733/14-01/38273126 вбачається, що перевіркою виявлено несвоєчасне оприбуткування готівкової виручки у книгах обліку розрахункових операцій до реєстраторів розрахункових операцій. Так, у КОРО реєстраційний номер /Р-3, зареєстрованій Луцькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ) 28.09.2015, оприбуткована готівкова виручка за 21.09.2015 в сумі 3411,22 грн., готівкова виручка за 22.09.2015 в сумі 2650,68 грн., готівкова виручка за 23.09.2015 в сумі 2516,64 грн., готівкова виручка за 24.09.2015 в сумі 3062,33 грн., готівкова виручка за 25.09.2015 в сумі 3133,28 грн., готівкова виручка за 26.09.2015 в сумі 2336,87 грн., готівкова виручка за 27.09.2015 в сумі 2502,89 грн.; у КОРО реєстраційний номер /Р-4, зареєстрованій Луцькою ОДПІ 30.03.2015, оприбуткована готівкова виручка за 28.03.2015 в сумі 11363,06 грн., готівкова виручка за 29.03.2015 в сумі 12256,27 грн.; у КОРО реєстраційний номер /Р-3, зареєстрованій Луцькою ОДПІ 28.09.2015, оприбуткована готівкова виручка за 23.09.2015 в сумі 12829,39 грн., готівкова виручка за 24.09.2015 в сумі 19738,48 грн., готівкова виручка за 25.09.2015 в сумі 17165,63 грн., готівкова виручка за 26.09.2015 в сумі 15161,96 грн., готівкова виручка за 27.09.2015 в сумі 3038,69 грн.; у КОРО реєстраційний номер /Р-3, зареєстрованій Луцькою ОДПІ 28.09.2015, оприбуткована готівкова виручка за 25.09.2015 в сумі 16141,74 грн., готівкова виручка за 26.09.2015 в сумі 12666,63 грн., готівкова виручка за 27.09.2015 в сумі 14934,66 грн.; у КОРО реєстраційний номер /Р-2, зареєстрованій Луцькою ОДПІ 23.10.2015, оприбуткована готівкова виручка за 19.10.2015 в сумі 8628,76 грн., готівкова виручка за 20.10.2015 в сумі 11028,40 грн., готівкова виручка за 21.10.2015 в сумі 10686,26 грн., готівкова виручка за 22.10.2015 в сумі 10451,99 грн.

Крім того, виявлено неоприбуткування готівкової виручки у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків Z-звітів. Так, у КОРО реєстраційний номер /Р-2 не оприбуткована готівкова виручка за 04.07.2015 на підставі фіскального звітного чека (Z-звіт № 262) в сумі 13868,55 грн. та у КОРО реєстраційний номер /Р-4 не оприбуткована готівкова виручка за 28.07.2016 на підставі фіскального звітного чека (Z-звіт № 587) в сумі 13833,62 грн.

Таким чином, загальна сума неоприбуткування (неповного та/або несвоєчасного оприбуткування) готівкової виручки у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків Z-звітів склала 223408,00 грн.

Перевіркою зроблено висновок про порушення позивачем пунктів 2.2, 2.6 постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями), а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків Z-звітів в сумі 223408,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки від 24.03.2017 № 733/14-01/38273126, ГУ ДФС у Волинській області 07.04.2017 прийняло податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким до позивача на підставі абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» застосовані штрафні санкції в сумі 1117040,00 грн.

Рішенням ДФС України від 09.06.2017 № 12390/6/99-99-11-03-01-25 скаргу ТзОВ Клевер Сторс» на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 07.04.2017 № НОМЕР_1 залишено без задоволення (а. с. 37-38).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність застосування до позивача штрафних санкцій згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням в сумі 1047871,90 грн., з огляду на таке.

Відповідно до абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (з наступними змінами та доповненнями, далі Указ № 436/95) установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно із частиною третьою статті 1 Указу № 436/95 правила організації контролю за додержанням норм з регулювання обігу готівки встановлюються Національним банком України за погодженням з Державною податковою адміністрацією України.

Як передбачено пунктом 6 частини першої статті 33 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-ХIV (з наступними змінами та доповненнями), для забезпечення організації готівкового грошового обігу Національний банк здійснює: визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій.

Відповідно до преамбули Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (з наступними змінами та доповненнями, далі Положення № 637), це Положення розроблено відповідно до статті 33 Закону України «Про Національний банк України», визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Згідно із пунктом 1.2 Положення № 637 у цьому Положенні нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні: книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг); оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 2.2 Положення № 637 передбачено, що підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

За приписами пункту 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Згідно із пунктом 7.15 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Верховний Суд України у постановах від 26.02.2013 (справи № № 21-7а13, 21-35а13), від 02.04.2013 (справа № 21-76а13), від 15.10.2013 (справа № 21-247а13), від 01.04.2014 (справа № 21-54а15) висловив правову позицію про те, що пунктом 2.6 Положення № 637 передбачено два механізми оприбуткування готівки залежно від способу фіксації її надходження в касу: прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки (РК). Отже, у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відтак, висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 26.02.2013 (справи № № 21-7а13, 21-35а13), від 02.04.2013 (справа № 21-76а13), від 15.10.2013 (справа № 21-247а13), від 01.04.2014 (справа № 21-54а15) щодо застосування норм права, які регулюють оприбуткування готівки, враховується при вирішенні даної справи, підстав відступати від правової позиції, викладеної у вказаних постановах, суд не вбачає, оскільки норми Указу № 436/95 та Положення № 637 є чинними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається із акту перевірки від 24.03.2017 № 733/14-01/38273126, перевіркою виявлено несвоєчасне оприбуткування готівкової виручки у КОРО за реєстраційними номерами /Р-3, /Р-4, /Р-3, /Р-3, /Р-2, у яких окремі записи про оприбуткування готівки на підставі фіскальних звітних чеків були здійснені раніше дати реєстрації КОРО в Луцькій ОДПІ.

Пунктами 1, 2, 6 глави 1 розділу ІІ Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 № 417, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 за № 1618/24150 (з наступними змінами та доповненнями, далі Порядок № 417), було передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (далі - книга ОРО). Реєстрація книг ОРО здійснюється в органі доходів і зборів за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків. Книга ОРО має бути прошнурована, з послідовною нумерацією сторінок та належним чином установленими засобами контролю, щоб унеможливлювати розшнурування книги ОРО або вилучення її аркушів без порушення цілісності засобу контролю. На титульній сторінці книги ОРО мають бути здійснені записи щодо суб'єкта господарювання, кількості аркушів, номера установленого засобу контролю, даних про РРО у разі реєстрації книги ОРО на РРО (модифікація, заводський і фіскальний номери, версія програмного забезпечення).

Згідно із пунктом 6 глави 4 розділу ІІ Порядку № 417 використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Аналогічні правові норми містяться у чинному з 26.07.2016 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 № 547, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.07.2016 за № 920/29050 (далі Порядок № 547).

Так, згідно із пунктами 1, 2, 6 глави 1 розділу ІІ Порядку № 547 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані зареєструвати книги обліку розрахункових операцій (далі - книги ОРО). Реєстрація книг ОРО здійснюється в контролюючому органі за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків. Книга ОРО повинна бути прошнурована, послідовно пронумерована та мати належним чином установлені засоби контролю, щоб унеможливити розшнурування книги ОРО або вилучення її аркушів без порушення цілісності засобу контролю. Титульна сторінка книги ОРО має містити дані про суб'єкта господарювання, кількість аркушів, номер установленого засобу контролю та дані про РРО у разі реєстрації книги ОРО на РРО (модифікація, заводський і фіскальний номери, версія програмного забезпечення).

За приписами пункту 6 глави 4 розділу ІІ Порядку № 547 використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків до відповідних сторінок книги ОРО; щоденне виконання записів (у разі здійснення розрахункових операцій) про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії - здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Отже, початку використання КОРО у господарській діяльності передує її реєстрація в контролюючому органі за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків. Відтак, щоденне виконання у КОРО записів про рух готівки та суми розрахунків можливе лише після її реєстрації, тому наявність записів у КОРО до дати її реєстрації свідчить про несвоєчасне оприбуткування готівки.

Враховуючи, що КОРО за реєстраційними номерами /Р-3, /Р-4, /Р-3, /Р-3, /Р-2 були зареєстровані Луцькою ОДПІ своєчасно, тобто у день надходження від позивача заяв про реєстрацію книг обліку розрахункових операцій та/або розрахункової книжки (форма № 1-КОРО), що підтверджується листом Луцької ОДПІ від 05.09.2017 № 4622/10/03-18-08 з додатками (а. с. 138-153), а наявність записів про оприбуткування готівки на підставі фіскальних звітних чеків, здійснених у часі раніше, ніж реєстрація КОРО в Луцькій ОДПІ, не заперечується представником позивача та підтверджується копіями сторінок КОРО (а. с. 155-204), тому суд погоджується із висновками акту перевірки про несвоєчасне оприбуткування готівки у КОРО за реєстраційними номерами /Р-3, /Р-4, /Р-3, /Р-3, /Р-2.

Крім того, в ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження факти неоприбуткування готівкової виручки у КОРО реєстраційний номер /Р-2 за 04.07.2015 на підставі фіскального звітного чека (Z-звіт № 262) в сумі 13868,55 грн. та у КОРО реєстраційний номер /Р-4 за 28.07.2016 на підставі фіскального звітного чека (Z-звіт № 587) в сумі 13833,62 грн., оскільки на час проведення перевірки відповідні записи щодо обліку руху готівки у вказаних КОРО були відсутні (а. с. 215-218, 225-228).

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд, відповідно до абзацу другого частини першої статті 244-2 КАС України, враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 21-466а14), який полягає у наступному.

За своєю суттю передбачена статтею 1 Указу № 436/95 фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 Господарського кодексу України (далі ГК). При цьому, адміністративно-господарська санкція як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а отже, встановлений статтею 250 ГК строк адміністративно-господарської санкції застосовується при її реалізації.

Згідно зі статтею 238 ГК за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 ГК передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені статтею 250 ГК, відповідно до частини першої якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після спливу одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки).

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки (неоприбуткування в касах готівки) податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Враховуючи те, що застосований згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штраф є адміністративно-господарською санкцією, то він мав би бути застосований у межах строків, визначених статтею 250 ГК.

При цьому, строк застосування адміністративно-господарських санкцій необхідно обраховувати починаючи з дат встановлення порушень щодо оприбуткування готівки.

Відтак, на думку суду, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 було прийняте 07.04.2017, тому є правомірним застосування штрафних санкцій за один випадок неоприбуткування готівкової виручки у КОРО (реєстраційний номер /Р-4) за 28.07.2016 на підставі фіскального звітного чека (Z-звіт № 587) в сумі 13833,62 грн., оскільки у цій частині податкове повідомлення-рішення прийняте з дотриманням строку, передбаченого частиною першою статті 250 ГК (не пізніш як через один рік з дня порушення суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності).

Разом з тим, оскільки інші випадки неоприбуткування (несвоєчасного оприбуткування) готівки мали місце у 2015 році, тому на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 07.04.2017 № НОМЕР_1 річний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки закінчився, що виключає застосування таких санкцій.

Суд відхиляє покликання представника відповідача на частину другу статті 250 ГК, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 250 ГК дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Отже, строки застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачені частиною першою статті 250 ГК, не поширюються на застосування штрафних санкцій, розмір і порядок стягнення яких визначені виключно Податковим кодексом України, або Законом України «Про банки і банківську діяльність», або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Враховуючи, що штрафні санкції були застосовані до позивача згідно з податковим повідомленням-рішенням від 07.04.2017 № НОМЕР_1 не на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність» чи інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів, а на підставі Указу № 436/95, який не є законом та пунктом 1 якого визначено розмір і порядок стягнення санкцій, тому частина друга статті 250 ГК до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Таким чином, з урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно застосував згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафні санкції за один випадок неоприбуткування готівкової виручки (у КОРО за реєстраційним номером /Р-4, на підставі фіскального звітного чека № 587 від 28.07.2016 на суму 13833,62 грн.) в розмірі 69168,10 грн. (13833,62 грн. х 5 = 69168,10 грн.), у той час, як застосування штрафних санкцій за інші випадки неоприбуткування (несвоєчасного оприбуткування) готівки, які мали місце у 2015 році, в сумі 1047871,90 грн. (1117040,00 грн. 69168,10 грн. = 1047871,90 грн.) є безпідставним.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення частково шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.04.2017 № НОМЕР_1 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 1047871,90 грн. та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відтак, оскільки позивач сплатив судовий збір в сумі 16755,60 грн. згідно із платіжним дорученням від 27.06.2017 № 5498 (а. с. 2), а позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 1117040,00 грн. задоволені частково на суму 1047871,90 грн. (що становить 93,8%), тому на користь позивача необхідно присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір відповідно до задоволених вимог в розмірі 15716,75 грн.

Керуючись статтями 160 - 163 КАС України, на підставі Указу Президента України від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», Господарського кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 07 квітня 2017 року № НОМЕР_1 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 1047871 гривня 90 копійок (один мільйон сорок сім тисяч вісімсот сімдесят одна гривня девяносто копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер Сторс» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір у розмірі 15716 гривень 75 копійок (п'ятнадцять тисяч сімсот шістнадцять гривень сімдесят пять копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 254 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.М.Валюх

Постанова складена у повному обсязі 19 вересня 2017 року