Справа № 815/4397/17
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4397/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2016р. у справі № 815/1690/16 його поновлено на посаді старшого інспектора Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, однак не виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р. Звернувшись до відповідача з рапортом про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за вказаний період, позивач отримав відмову, яка мотивована тим, що зазначене питання не вирішувалось судом у справі № 815/1690/16. Позивач вважає, що визнання протиправним та скасування наказу про його звільнення свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Від відповідача надійшли письмові заперечення (а.с. 41-43), в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що питання про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, з урахуванням приписів ч.2 ст. 235 КЗпП України повинно вирішуватись при прийнятті судом рішення про поновлення працівника на посаді, оскільки позовні вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не були предметом розгляду у справі № 815/1690/16, відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р.

До судового засідання 19.09.2017р. з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання не заперечував.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2016р. у справі № 815/1690/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Атестаційної комісії Головного Управління НП в Одеській області №10 задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України в Одеській області №10 від 03.03.2016р., зазначений в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії)" атестаційного листа, а саме: " 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", яке прийняте стосовно ОСОБА_1; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції № 173 о/с від 08.04.2016 р. в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 (М-105375) зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність); поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 (М-105375) на посаді старшого інспектора Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2016р. у справі № 815/1690/16 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року залишено без змін.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 641 о/с від 12.07.2016р. скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 173 о/с від 08.04.2016 р. в частині звільнення зі служби в поліції за п. 5 ч.1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 (М-105375), старшого інспектора Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с. 28).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію", на підставі наказів Національної поліції України від 02 вересня 2016року №788 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області», та Головного управління Національної поліції в Одеській області від 16 вересня 2016року №2244 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора ситуаційного відділу управління організаційного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнивши з посади інспектора Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с. 47).

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1638 о/с від 01.12.2016р. ОСОБА_1 призначено інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 Авангардівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнивши з посади інспектора ситуаційного відділу управління організаційного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с. 48).

17.07.2017р. позивач звернувся з рапортом до начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому, посилаючись на те, що згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 641 о/с від 12.07.2016р. скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 173 о/с від 08.04.2016 р. в частині звільнення його зі служби в поліції, просив на підставі п. 6 наказу Міністерства внутрішніх справ № 260 від 06.04.2015 р. виплатити грошове забезпечення (а.с. 29).

15.08.2017р. (вих. №14/1-913) за результатами розгляду вищевказаного рапорту відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для його задоволення, в зв'язку з тим, що при вирішенні справи № 815/1690/16 судом не розглядалось питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 30).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.1 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Відповідно до п.4 Розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Згідно з п.15 Розділу 1 Порядку № 260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду.

Відповідно до п.6 Розділу 3 Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

08.04.2016 р. наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 173 о/с ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність), підстава для звільнення - висновок атестації від 02.03.2016 р. Зазначені обставини були встановлені під час розгляду справи № 815/1690/16, а тому згідно вимог ч.1 ст 72 КАС України не потребують доказування.

На підставі рішення суду наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 641 о/с від 12.07.2016р. скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 173 о/с від 08.04.2016 р. в частині звільнення з посади старшого інспектора Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 (а.с. 28).

Згідно з п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, безперечним є обов'язок роботодавця сплатити незаконно звільненому працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Разом з цим, при поновленні позивача на посаді в органах національної поліції відповідачем не приймалося рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за період з 09 квітня по 12 липня 2016 року грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось (лист управління фінансового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 08.09.2017р. вих. № 14/1-1003) (а.с. 44).

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 р. у справі № 21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», Законом України від 2 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі № 21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Так, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Також, п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року, передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а враховуючи незаконне звільнення позивача, що встановлено судовим рішенням в іншій справі, він має право на отримання середнього заробітку за період, на який його було позбавлено можливості працювати та отримувати заробітну плату за свою роботу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2016р. у справі № 815/1690/16, що набрала законної сили, встановлено факт незаконного звільнення позивача з посади, яку він обіймав, що й послугувало підставою для скасування наказу про звільнення № 173 о/с від 08.04.2016 р.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що питання щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу Одеським окружним адміністративним судом під час розгляду справи №815/1690/16 не вирішувалось.

Згідно з ч.1 ст.72 обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, Одеський окружний адміністративний суд при прийнятті постанови від 13.06.2016р. у справі № 815/1690/16 допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з ч.2 ст.255 КАС України обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що з моменту прийняття постанови Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2016р. у справі № 815/1690/16 позивач вважається таким, що поновлений на попередній роботі, а тому Головне управління Національної поліції в Одеській області зобов'язане нараховувати та сплачувати йому грошове забезпечення.

Відтак, суд не погоджується з твердженнями відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки вони порушують встановлені Конституцією України гарантії щодо незаконного звільнення та своєчасного одержання винагороди за працю.

Отже, оскільки при поновленні позивача на роботі за наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 641 о/с від 12.07.2016р., йому не виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача підлягають задоволенню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку №100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку №100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи позивача, видана ГУНП в Одеській області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав за лютий та березень 2016 року грошове забезпечення в розмірі 6481 грн. в місяць, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 219,33 грн. (а.с. 44 а).

Так, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів становила: з 09 квітня 2016р. - 15 робочих днів, у травні 2016р. - 19 робочих днів, у червні 2016р. - 19 робочих днів, та по 12 липня 2016р. - 8 робочих днів, тобто усього 61 робочий день.

Враховуючи, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 219,33 грн., грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р. становитиме 13379,13 грн. (61 х 219,33 грн.= 13379,13 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником відповідача у запереченнях до позову, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію позивача, а останнім доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р.,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09.04.2016р. по 12.07.2016р. у розмірі 13379,13 грн. (тринадцять тисяч триста сімдесят дев'ять гривень 13 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк