Справа № 642/3992/17
Суддя: Гримайло А. М.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/3992/17
Провадження 2-а/642/422/17
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 вересня 2017 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А. М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправною відмову МО України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 03.06.2016 року, оформлене протоколом № 45, пункт 17; зобов`язати МО України повторно розглянути документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 року (далі Порядок № 975), у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності внаслідок поранень, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_2 ; зобов`язати МО України подати звіт про виконання судового рішення; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів МО України.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 1983 р. по 1986 р., та приймав участь у бойових діях в складі діючої армії в Республіці Афганістан. 01.11.2013 р. Центральною військово-лікарською комісією МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв встановлено, що отримані позивачем під час проходження військової служби поранення, контузія пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. Внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконання обов`язків військової служби, позивачу з 23.06.2014 р. вперше встановлена третя група інвалідності. Зважаючи на викладене, позивач 12.05.2016 р. подав до Харківського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, надавши всі необхідні документи. 03.06.2016 р. Комісія МО України прийняла рішення про відмову в призначенні позивачу такої допомоги, оскільки на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КБД СРСР, та не надав документ про обставини поранення.

Вказані дії МО України були оскаржені позивачем до суду. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 р. визнано протиправною бездіяльність МО України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язано МО України прийняти рішення про призначення йому такої допомоги. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р. вказана постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова скасована, прийнята нова постанова, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до МО України відмовлено, оскільки позивач не оскаржив рішення комісії МО України від 03.06.2016 р. про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, а просив визнати протиправною бездіяльність МО України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги. Позивач повторно 14.03.2017 р. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, проте ІНФОРМАЦІЯ_3 висновок з документами позивача розпоряднику бюджетних коштів не направлявся. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2017 р. задоволений позов ОСОБА_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2017 р. вказану постанову Ленінського районного суду від 22.05.2017 скасовано. Прийнято ухвалу, якою провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання відповідача вчинити певні дії - закрито, оскільки позивач не позбавлений права саме на оскарження у судовому порядку відповідного рішення суб`єкта владних повноважень (МО України), яке було прийнято за наслідком розгляду питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги та на даний час є чинним.

Вважає рішення Комісії МО України від 03.06.2016 р. про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Відповідач Харківський ОВК надав суду письмові заперечення проти позову, вважає, що справа підлягає закриттю, оскільки на виконання постанови у іншій справі ним вже направлялись документи позивача до Міністерства оборони України.

Відповідач МО України у встановлений строк заперечень проти позову не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 27.10.1983 р. по 05.01.1986 р., з них приймав участь у бойових діях в складі діючої армії в Республіці Афганістан з 27.02.1984 р. по 02.04.1984 р.; з 03.04.1984 р. по 11.07.1985 р. з 25.07.1985 р. по 31.10.1985 р. Звільнений в запас 05.01.1986 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою Комінтернівського об`єднаного районного військового комісаріату м. Харкова № 95/ВЗ від 31.07.2015 року, архівною довідкою, військовим квитком.

Згідно витягу з протоколу № 2655 від 01.11.2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця отримані позивачем під час проходження військової служби поранення голови, тулуба, обох ніг (контузія 1985 р.) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК 10ААБ № 201564 від 23.06.2014 р. - внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконання обов`язків військової служби, позивачу з 23.06.2014 р. вперше встановлена третя група інвалідності.

12.05.2016 р. позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 ЗУ України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи.

Листом від 01.07.2016 р. № 1482/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача, що рішенням Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.06.2016 р. № 45 п. 17 - йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КБД СРСР, отже витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. Крім того, в поданих документах немає документа про обставини поранення.

Вказані дії МО України були оскаржені позивачем до суду. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 р. визнано протиправною бездіяльність МО України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язано МО України прийняти рішення про призначення такої допомоги. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р. вказана постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова скасована, прийнята нова постанова, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до МО України відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що позивач не оскаржив пункт 17 протокольного рішення комісії МО України № 45 від 03.06.2016 р. про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, а просив визнати протиправною бездіяльність МО України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Позивач повторно 14.03.2017 р. подав до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, проте його документи розпоряднику бюджетних коштів не направлялись. Така бездіяльність Харківського ОВК була оскаржена позивачем до суду. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2017 р., справа № 842/1711/17, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 подати такий висновок розпорядникові бюджетних коштів.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2017 р. апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_4 на вказану постанову Ленінського районного суду від 22.05.2017 р. задоволено частково. Постанову скасовано. Прийнято ухвалу, якою провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання відповідача вчинити певні дії - закрито.

Суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем вже були здійснені дії направлені на отримання одноразової грошової допомоги. Так, 11.11.2015 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою стосовно призначення одноразової грошової допомоги. 16.11.2015 р. Листом №1482/ВСЗ від 01.07.2016 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 03.06.2016 р. (протокол № 45 п.17). Вказаним рішенням Комісія встановила, що, оскільки на день звільнення з військової служби позивач проходив службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, то згідно з п. 17 Порядку № 975 та ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. Позивач, не погоджуючись із бездіяльністю МО України, звернувся до суду із позовом. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 р. по справі № 646/8189/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність МО України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Зобов`язано МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, яка передбачена ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», у відповідності до Порядку № 975, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 р. частково задоволено апеляційну скаргу МО України. Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 р. по справі № 646/8189/16-а скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до МО України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що позивач не оскаржив пункт 17 протокольного рішення комісії МО України № 45 від 03.06.2016 р. про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги і вказане рішення є чинним. Без скасування рішення відповідача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги суд першої інстанції безпідставно визнав бездіяльність відповідача протиправною та безпідставно зобов`язав відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Позивач не позбавлений права саме на оскарження у судовому порядку відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, яке було прийнято за наслідком розгляду питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги та на даний час є чинним. Виникнення підстав, які б надавали позивачу право повторно звернутись до відповідача з призначення одноразової грошової допомоги під час розгляду справи не встановлені.

За таких обставин суд вважає, що рішення Комісії Міністерства оборони України від 03.06.2016 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 є протиправним з наступних підстав.

Статтею 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону - дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 вказаного Закону (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Суд не погоджується із ствердженням відповідача МО України про те, що виплата одноразової грошової допомога позивачу має здійснюватись Державною прикордонною службою України, виходячи з наступного.

Згідно п. 12 Порядку № 975- призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Згідно п. 13 вказаного Порядку - керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 1 постанови КМ України від 17.07.1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Таким чином, вказаною постановою передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської Армії та прикордонних військ колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України.

Крім того, позивач перебував на військовому обліку у відповідному РВК МО України, причинний зв`язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані - встановлено Центральною військово-лікарською комісією МО України.

Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 р. № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» - прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР. Отже, на день звільнення позивача із строкової служби прикордонні війська входили до вкладу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п. п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 р. «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно з ст. 4 ЗУ «Про правонаступництво України», органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно п. 2 постанови КМ України від 02.01.1992 р. № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» з наступними змінами - Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Тобто, Державний комітет у справах охорони державного кордону України (нині Державна прикордонна служба України) у 1992 р. став правонаступником лише тієї частини прикордонних військ КДБ СРСР, що базувалась на території України.

Позивач же проходив службу в колишньому Управлінні військ Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, до якого Державний комітет у справах охорони державного кордону України не мав відношення.

Також, зважаючи, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні МО СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МО України, та в силу ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку № 975 - обов`язок щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності внаслідок поранення та контузії та наступних захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на МО України.

За таких обставин ствердження відповідача про те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу мають здійснюватись Державною прикордонною службою України - безпідставні та протиправні.

Суд не погоджується із ствердженням відповідача, що позивачем не подано документ про обставини поранення, виходячи з наступного.

Пунктом 11 Порядку № 975 не встановлено форму, зміст документа, що свідчить про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не визначено коло осіб, уповноважених видавати такий документ. В свою чергу, пунктом 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом МО України № 530 від 14.08.2014 р. встановлено, що для отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності подаються серед іншого наступні документи: копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених норм у сукупності з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» дає підстави для висновку про те, що вимога п. 11 Порядку № 975 стосовно необхідності надання документа, що свідчить причини про обставини поранення (контузія, травма або каліцтва) стосується лише осіб, поранення (контузія, травма або каліцтва) яких, що призвело до інвалідності - не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Як вбачається із витягу з протоколу № 2655 від 01.11.2013 року засідання ЦВЛК МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця отримані позивачем поранення та контузія пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Зважаючи на викладене ствердження про необхідність надання позивачем документа про причини та обставини поранення є протиправним.

Суд зазначає, що згідно п. 13 Порядку № 975 - розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Згідно п. 15 вказаного Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Зважаючи, що рішення комісією МО України приймається за результатом розгляду документів заявника, а такі документи позивача мали бути повернуті Харківському ОВК разом з рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги - суд вважає вимогу щодо зобов`язання Харківського ОВК про повторне направлення документів позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України обгрунтованою.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 р. «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо обрання позивачем способу захисту порушеного права суд звертає увагу на наступне.

Вищий адміністративний Суд України в ухвалі від 24.03.2016 р. по справі К/800/12368/14, зазначив: «У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію - суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права. Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень».

Зважаючи на зазначене та те, що відповідач МО України в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів незаконно та необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги суд з метою повного та ефективного захисту прав позивача, вважає можливим та доцільним зобов`язати МО України повторно розглянути документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення йому такої допомоги.

Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При вирішенні справи суд враховує, що спосіб захисту порушених прав позивача має бути ефективним, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 10-12, 18, 158-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 17 протоколу № 45 від 03.06.2016 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності внаслідок поранень, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.

Зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А. М. Гримайло