Справа № 819/1006/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8863/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції (далі - ГУ НП) в Тернопільській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив скасувати наказ ГУ НП в Тернопільській області № 267 о/с від 22.11.2016 про його звільнення зі служби у Національній поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII) через службову невідповідність, поновити на посаді начальника конвою Чортківського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області з 22.11.2016 та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.11.2016 до дня поновлення на посаді.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 позовну заяву було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представника позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не було враховано, що позивачем вжито вичерпні заходи, спрямовані на захист та поновлення своїх прав. Зокрема, після скасування рішення атестаційної комісії щодо невідповідності займаній посаді, відповідач зобов'язаний був застосувати зворотній механізм відновлення порушеного права шляхом скасування власного наказу про звільнення зі служби та поновлення апелянта на попередній посаді. Проте такі дії не вчинено, а тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права на працю, що не розходиться із загальноприйнятними нормами права, які регулюють спірні правовідносини. Тому просить скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.07.2017, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В письмових запереченнях ГУ НП в Тернопільській області вказує, що позивач не був позбавлений подати позовну заяву у строк встановлений законом. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні в справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ НП України в Тернопільській області № 267 о/с від 22.11.2016 ОСОБА_2 було звільнено зі служби у Національній поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII через службову невідповідність.

З оспорюваним наказом позивача було ознайомлено 22.11.2016 в приміщенні ГУ НП в Тернопільській області, а також видано трудову книжку та військовий квиток.

Підставою для звільнення позивача був висновок атестаційної комісії ГУ НП в Тернопільській області від 15.09.2016, який позивачем був оскаржений в судовому порядку.

За результатами перегляду в апеляційному порядку постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2016, предметом якої було рішення атестаційної комісії № 10 ГУ НП в Тернопільській області від 15.09.2016, оформлене протоколом ОП № 15.00035096.0076695, у пункті четвертому якого вказано про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 було скасовано судове рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

05.05.2017 ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про поновлення на службі в Національній поліції на посаді начальника конвою Чорткіського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017.

Проте, листом № С/5/2/03/2017 від 07.06.2017 було відмовлено в задоволенні заяви з тих підстав, що судами першої та апеляційної інстанції не вирішувалось питання щодо скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі, а тому його поновлення не можливе.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо причин, які б унеможливили звернення позивача з вимогою про скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі у межах строку, передбаченого ч.3 ст.99 КАС України з моменту його ознайомлення з таким наказом. Крім того, суд не погодився з доводами представника позивача щодо врегулювання його довірителем даного спору у досудовому порядку, оскільки такий не передбачений Законом України «Про Національну поліцію», тому і не поширюється у даному випадку положення ч.4 ст.99 КАС України т а підлягає застосуванню встановлений частиною третьою цієї статті місячний строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Крім того, встановлення таких строків дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, спонукає до своєчасного вчинення ними процесуальних дій, передбачених КАС України, не зловживаючи ними.

Згідно ч.3 ст.99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що даний спір виник з приводу звільнення позивача із публічної служби, відтак строк звернення до адміністративного суду із даним спором становить один місяць.

Як зазначалося вище, про порушення своїх прав, свобод чи інтересів з боку відповідача позивач дізнався ще 22.11.2016.

Водночас адміністративний позов подано позивачем до суду лише 20.06.2017, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції Тернопільського окружного адміністративного суду, тобто з пропуском встановленого ч.3 ст.99 КАС України місячного строку звернення до суду.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Доводи позивача про те, що строк звернення до суду ним не пропущений, з огляду на те, що моментом початку його перебігу є день отримання відповіді № С/5/2/03/2017 від 07.06.2017 на його заяву є необґрунтованими, оскільки дана обставина носить суб'єктивний характер, оскільки пов'язана з неналежним способом захисту порушеного права та не має відношення до прав або можливостей звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення про своє звільнення.

Інших підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, колегія суддів не вбачає.

Пунктом дев'ятим частини першої статті 155 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною першою статті шостої Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено право на суд, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд має з'ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справах Стаббігс та ін.. проти Великобританії від 22.10.1996 року, Девеер проти Бельгії від 27.02.1980 року).

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржена позивачем ухвала винесена обґрунтовано, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі № 819/1006/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський

Повний текст ухвали складено 25.09.2017.