Справа № 308/5046/16-а
Суддя: Бедьо В. І.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5046/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, з третьою особою ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, який аргументує наступним.

Відповідно до рішення Тарнівецької сільської ради від 4 березня 1992 року на 9 сесії 21 скликання було прийнято рішення про встановлення граничних розмірів присадибної земельної ділянки для кожного дворогосподарства, яке розташоване на території сільської ради для проживачих і працюючих громадян села у розмірі до 0,50 га.

Мати позивачки ОСОБА_4 (яка померла 18 квітня 2015 року), як колишня працівниця колгоспу ім.Горького, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 також відносилася до тієї категорії громадян, якій було надано в постійне користування земельну ділянку у розмірі 0.50 га.

Позивач вказує на те, що протягом довгого часу її мати ОСОБА_4, а згодом від її імені і сама позивачка зверталися до Тарнівецької сільської ради про надання дозволу на оформлення земельної ділянки розміром 0,50 га, що знаходиться за адресою вул.Ш.Петефі 2, с. Ботфалва .

29 серпня 2007 року на 20 сесії 5 скликання Тарнівецької сільської ради було прийнято рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки. 0,06 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,20 га для ведення особистого селенського господарства.

17 травня 2010 року на 34 сесії 5 скликання було внесено зміни до рішення Тарнівецької сільської ради від 29 серпня 2007 року та надано у приватну власність земельну ділянку 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства.

30 жовтня 2012 року на земельну ділянку розміром 0,25 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд був оформлений державний акт на право власності на ОСОБА_2

ОСОБА_2 зазначає у позові, що протягом довгого часу намагається оформити іншу частину земельної ділянки відповідно до рішення 4 березня 1992 року 9 сесії 21 скликання Тарнівецької сільської ради в розмірі 0,25 га яка є суміжною із оформленою земельною ділянкою.

Зокрема, в 2012 році про здійснення належного оформлення земельної ділянки до Тарнівецької сільської ради звернулася мати позивачки ОСОБА_4, однак 23 липня 2012 року сільською радою було прийнято рішення про відмову у приватизації земельної ділянки для ведення особистого селенського господарства з підстав, що земельна ділянка не є землями запасу сільської ради, а знаходиться в користуванні громадян с.Тарнівці.

17 січня 2013 року Ужгородським міськрайонним судом за позовною заявою ОСОБА_4 було визнано недійсним та скасовано рішення Тарнівецької сільської ради від 23 липня 2012 року в частині відмови ОСОБА_4 в приватизації земельної ділянки.

14 травня 2013 року Тарнівецька сільська рада незважаючи на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 січня 2013 року знову відмовляє у приватизації земельної ділянки і

знову із підстави, що земельна ділянка не є землями запасу сільської ради, а знаходиться у користуванні громадян с. Тарнівці.

У вересні 2015 року позивач звернулася до Тарнівецької сільської ради про надання дозволу на оформлення земельної ділянки, однак 15 травня 2015 року отримала відмову у зв'язку з тим, що земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася повторно із заявою про надання дозволу на оформлення земельної ділянки та була присутня на сесії сільської ради під час розгляду даного питання, в ході якого їй стало відомо: що голова земельної комісії Тарнівецької сільської ради ОСОБА_5 за участю депутатів сільської ради - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ,ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 мають намір передали вищезгадану земельну ділянку у приватну власність - майору міліції - ОСОБА_3.

31 грудня 2015 року Тарнівецькою сільською радою було надано лист в якому зазначено, що другою сесією сьомого скликання від 17 грудня 2015 року депутами сільської ради було прийнято рішення про виділяння земельної ділянки учаснику АТО майору міліції - ОСОБА_3.

В січні 2015 року позивач звернулася з відповідними скаргами до Генеральної прокуратури України та до прокуратури Закарпатської області щодо незаконного виділення земельної ділянки ОСОБА_3, однак станом на день подачі даної позовної заяви жодної суттєвої відповіді не було надано та всіма правоохоронними структурами було рекомендовано звернутися до суду у разі незгоди із прийнятим рішенням Тарнівецької сільської ради.

Отже, на думку позивача земельну ділянку, яку вона протягом довгого часу намагається оформити було передано іншому громадянину при цьому не наведено жодних законних підстави для відмови їй в оформленні спірної земельної ділянки.

Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що в червні 2010 році за ініціативи Тарнівецької сільської ради була здійснена перевірка дотримання вимог земельного законодавства, яку проводило управління Держкомзему в Ужгородському районі Закарпатської області, в ході перевірки було складено припис та протокол про адміністративні правопорушення та було накладено штраф на ОСОБА_2 за використання земельної ділянки без правоустановлюючих документів

На думку позивача численні відмови у оформленні вказаної у позові земельної ділянки та перевірки з подальшим притягненням її до відповідальності проводилися з метою передачі вищезазначеної земельної ділянки іншим особа, що в подальшому і сталося.

Також, позивач зазначає, що в ніч з 21 січня на 22 січня 2016 року був здійснений напад невідомих осіб на неї у її будинку за адресою с. Ботфалва, вул. Ш.Петефі 2. За даною подією було відкрите кримінальне провадження № 0000130 слідчим відділом Ужгородського районного відділу міліції.

Дану подію позивач безпосередньо пов'язує зі скаргами, які були подані грудні 2015 року - січні 2016 року до Генеральної прокуратури України та Ужгородської міжрайонної прокуратури щодо незаконного виділяння земельної ділянки майору міліції ОСОБА_3.

Відтак ОСОБА_2 вважає, що рішення Тарнівецької сільської ради від 17 грудня 2015 року другої сесії сьомого скликання щодо виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва Ужгородського району слід визнати незаконним зокрема з тих підстав, що в списку членів комісії з питань землеустрою, землекористування та охорони навколишнього середовища, які безпосередньо у прийнятті рішення щодо виділення спірної земельної ділянки, вказана ОСОБА_11, яка є дружиною працівника поліції ОСОБА_3, що є порушенням Закону України «Про запобігання корупції», оскільки член комісії при виконанні своїх службових обов'язів перебуваючи у родинних відносинах з ОСОБА_3 здійснила дії, що підпадають під ознаки корупційного правопорушення.

На підставі викладеного, з огляду на те, що мати позивачки ОСОБА_4, яка померла 18 квітня 2015 року, за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не встигла оформити земельну ділянку розташовану в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва, ОСОБА_2 вважає, що вона, як спадкоємиця всього майна, прав і обов'язків маю першочергове право на оформлення вищезазначеної земельної ділянки, тому просить суд визнати незаконним рішення від 17 грудня 2015 року прийняте на 2 сесії 17 скликання Тарнівецької сільської ради

Ужгородського району Закарпатської області, щодо виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва Ужгородського району.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не зявилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши зміст позову та додні до нього письмові докази, судом встановлено наступні обставини.

Рішенням девятої сесії двадцять першого скликання органу місцевого самоврядування - Тарновецької сільської Ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області від 04.03.1992 вирішено:

Встановити граничний розмір присадибної земельної ділянки для кожного доворогосподарства, яке розташоване на території сільської Ради: для проживаючих і працюючих на території сільської Ради до 0, 50 га; для проживаючих на території сільської Ради і працюючих в м. Ужгород та за межами міста до 0, 30 га; для працюючих на території сільської Ради до 0, 30 га.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що її мати, ОСОБА_4 (згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_18 І-ФМ № 189562 померла 18 квітня 2015 року), як колишня працівниця колгоспу ім.Горького, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, також відносилася до тієї категорії громадян, якій було надано в постійне користування земельну ділянку у розмірі 0.50 га.

Як доказ права на земельну ділянку на території Тарновецької сільської ради позивач надала копію трудової книжки колгоспника № 1/116 ОСОБА_19, згідно якої остання починаючи з 15.08.1969 рік по 15.01.1977 рік працювала в колгоспі ім. Горького Тарнівецької сільради Ужгородського району Закарпатської області.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що протягом тривалого часу ОСОБА_4 зверталася до Тарнівецької сільської ради про надання дозволу на оформлення земельної ділянки розміром 0,50 га, що знаходиться за адресою вул.Ш.Петефі 2, с. Ботфалва.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що рішеннями двадцять четвертої сесії шостого скликання органу місцевого самоврядування - Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 23.07.2012 та тридцять другої сесії шостого скликання Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 14.05.2013 ОСОБА_20, жительці с. Ботфалва, вул. Ш. Петефі, 2 відмовлено у приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 25 га в с. Ботфалва урочище «ОСОБА_17 пекарні» у звязку з тим, що дана земельна ділянка не є землями запасу сільської ради та знаходиться в користуванні громадян с. Тарнівці.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.01.2013 року рішення органу місцевого самоврядування від 23.07.2012 було скасоване.

Отже, позивач вказує на те, що мати позивачки ОСОБА_4, яка померла 18 квітня 2015 року, за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не встигла оформити земельну ділянку розташовану в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва, відтак ОСОБА_2 вважає, що вона, як спадкоємиця всього майна, прав і обов'язків померлої мала першочергове право на оформлення вищезазначеної земельної ділянки.

Згідно доданого до матеріалів справи свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2016 року ( а. с. 51) , приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_21 посвідчено на підставі дублікату заповіту , зареєстрованого в реєстрі за № 26, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2, є її дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

З пояснень позивачки встановлено, що рішенням 20 сесії 5 скликання Тарнівецької сільської ради від 29 серпня 2007 року вирішено передати ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельну ділянку 0,06 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,20 га для ведення особистого селенського господарства в с. Ботфалва, вул. Ш. Петефі, 2.

17 травня 2010 року рішенням Тарнівецької сільської ради 34 сесії 5 скликання було внесено зміни до рішення Тарнівецької сільської ради від 29 серпня 2007 року та надано у приватну власність земельну ділянку 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_2зазначає у позові, що намагалася оформити іншу частину земельної ділянки відповідно до рішення 4 березня 1992 року 9 сесії 21 скликання Тарнівецької сільської ради в розмірі 0,25 га яка є суміжною із оформленою земельною ділянкою.

Відтак така після смерті матері звернулася до Тарнівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням пятдесят пятої сесії шостого скликання Тарнівецької сільської ради від 09.09.2015 року вирішено відмовити громадянці ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, гоподарських будівель та споруд в с. Ботфалва, вул. Ш. Петефі у звязку із відсутністю мустобудівної документації у бажаному місці розташування земельної ділянки, яка не покрита генеральним планом забудови населеного пункту, а також у відповідності до ст. 19 ЗК дана земельна ділянка відноситься до земель сілськогоспорадського призначення рілля.

Натомість рішенням ІІ сесії VІІ скликання від 17.12. 2015 року депутатами Тарновецької сільської ради вирішено передати земельну ділянку, на яку претендувала ОСОБА_2, орієнтованою площею 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах населеного пункту в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва на території Тарновецької сільської ради учаснику АТО ОСОБА_3.

З вказаними рішеннями органу місцевого самоврядування позивач категорично не згідна, вважає таким, що прийняте всупереч чинному законодавству.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 11 КАС україни суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять

З огляду на те, що в прохальній частині позивачем ставиться вимога тільки щодо визнання незаконним рішення Тарнівецької сільської ради від 17 грудня 2015 року другої сесії сьомого скликання щодо виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва Ужгородського району, відповідно тільки вказане рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачає, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь - які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів, поширюється на публічно - правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключною компетенцією пленарних засідань сільської, селищної, міської ради згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання про розгляд клопотання і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної комунальної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельних кодексом України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗКУ, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями статті 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так відповідно до цих норм громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у певних розмірах.

Відповідно до ч. 6 статті 118 кодексу визначено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації. Громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарські будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. При цьому не вказано необхідності визначати межі земельної ділянки та додавати інші документи та матеріали.

Цією ж статтею визначено порядок та строки розгляду клопотання щодо надання власність громадянам земельних ділянок державної та комунальної власності. Згідно цього порядку відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

З вказаної норми законодавства вбачається, що законом передбачено єдину підставу для відмови у наданні дозволу, а саме лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць

проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

Як вже попередньо встановлено судом ОСОБА_2 маючи намір оформити частину земельної ділянки відповідно до рішення 4 березня 1992 року 9 сесії 21 скликання Тарнівецької сільської ради в розмірі 0,25 га, яка є суміжною із вже оформленою земельною ділянкою в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва Ужгородського району звернулася до Тарнівецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту Землеустрою і рішенням пятдесят пятої сесії шостого скликання Тарнівецької сільської ради від 09.09.2015 року такій відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, гоподарських будівлеь та споруд в с. Ботфалва, вул. Ш. Петефі.

Позивач вважає , що вказана відмова є незаконною, такою, що порушує її законні права на отримання спірної земельної ділянки.

Разом з тим станом на час розгляду даної адміністративної справи вказане рішення органу місцевого самоврядування чинне, ніким не скасоване, позивач також не ставить вимоги щодо визнання такого протиправним чи його скасування, відповідно воно не може бути предметом розгляду та оцінки судом в даній справі, такий не може приймати рішення про його законність тощо.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено у п. 5 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Вивчивши зміст оскаржуваного рішення ( а. с. 64), судом встановлено, що таким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо надання у власність спірної земельної ділянки в урочищі «ОСОБА_17 пекарні» с. Ботфалва Ужгородського району учаснику бойових дій ( зокрема учаснику АТО) ОСОБА_3, тобто пільговій категорії населення.

Позивач вважає вказане рішення субєкту владних повноважень незаконним з тих підстав, що при його прийнятті в списку членів комісії з питань землеустрою, землекористування та охорони навколишнього середовища, які безпосередньо брали участь у прийнятті рішення щодо виділення спірної земельної ділянки, вказана ОСОБА_11, яка є дружиною працівника поліції ОСОБА_3, що є порушенням Закону України «Про запобігання корупції», оскільки член комісії при виконанні своїх службових обов'язків, перебуваючи у родинних відносинах з ОСОБА_3 здійснила дії, що підпадають під ознаки корупційного правопорушення.

Разом з тим в матеріалах відсутні будь-які відомості щодо притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності за порушення Закону України «Про запобігання корупції» тощо.

ОСОБА_2 в судовому засіданні також вказує на те, що грудні 2015 року та січні 2016 року зверталася до Генеральної прокуратури України та Ужгородської міжрайонної прокуратури щодо незаконності виділення земельної ділянки майору міліції ОСОБА_3,

однак жодних доказів того, що по наведеним позивачем фактах відкрито кримінальне провадження в судовому засіданні не надано.

Положеннями ст. 11 КАС України регламентовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Таким чином, надавши оцінку наведеним позивачем доводам, суд приходить до висновку, що таким не наведено обґрунтованих підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування Тарновецької сільської Ради від 17.12. 2015 року, не доведено, що таким порушено передбачені законом права позивача.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та інше.

В процесі розгляду справи судом не отримано жодних доказів того, що зазначені принципи в контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не дотримані.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11,70,71,86,94, 98, 106-163,185-186 КАС України, ст. 81, 116, 118, 121 ЗК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, з третьою особою ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення - відмовити.

Апеляційну скаргу можна подати до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_23