Справа № 813/4074/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8674/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі ДПП НП України), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП у Львівській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 10.11.2016 року №4028 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1М.»; визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 28.11.2016 року №315 о/с; поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції з 10.11.2016 року; стягнути з ГУНП у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання постанови, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції та стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на порушення відповідачем порядку винесення спірних наказів, оскільки позивача було звільнено з займаної посади в період перебування на лікуванні та відсторонення від посади. В ході проведення службового розслідування у ОСОБА_1 не було відібрано пояснень. Зазначає, що факти які встановлювались службовим розслідуванням підлягають встановленню та доведенню у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбачуваного ч. 3 ст. 368 КК України. На даний час відсутній вирок у вказаній кримінальній справі, а тому звільнення позивача є передчасним. З огляду на протиправність наказу про звільнення позивача вважає, що ОСОБА_1 має бути поновлений на раніше займаній посаді із виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 року проходив службу в Національній поліції України. Наказом від 10.06.2016 року №154 його призначено на посаду інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції.

03.10.2016 року о 17:20 працівниками УСБУ у Львівській області затримано інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 під час отримання ним неправомірної вигоди.

Прокуратурою Львівської області проводилось досудове розслідування кримінального провадження №00005. 04.10.2016 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.10.2016 року позивач відсторонений від займаної посади.

04.10.2016 року Департаментом патрульної поліції видано наказ №3305 про призначення та проведення службового розслідування за фактом затримання інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1

Результати службового розслідування оформлені висновком від 02.11.2016 року.

При проведенні службового розслідування комісією враховані наведені слідчим в клопотанні про відсторонення позивача від посади та в ухвалі слідчого судді обставини події, що мала місце 03.10.2016 року за участю позивача, а також оглянуті матеріали фотофіксації проведеного працівниками УСБУ у Львівській області затримання ОСОБА_1 Факт затримання позивача та фотографії з місця події були висвітлені в засобах масової інформації. Ця обставина позивачем не заперечується.

Наказом Департаменту патрульної поліції №4028 від 10.11.2016 року за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.п. 1, 4, 11, 12 ч. 1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства внутрішніх справ України, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, затверджених наказом МВС від 28.04.2016 № 326, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Позивач із вказаним наказом ознайомився 18.11.2016 року, що підтверджується відповідною відміткою на наказі.

Цього ж дня начальником Управління патрульної поліції у місті Львові направлено на адресу Департаменту патрульної поліції подання про звільнення позивача зі служби в поліції у зв»язку з реалізацією дисциплінарного стягнення.

Наказом від 28.11.2016 року №315 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1, інспектора взводу по обслуговуванню доріг державного значення батальйону №4, звільнено зі служби поліції з 28.11.2016 року, відповідно до п. 6 (у зв»язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт затримання позивача під час отримання ним неправомірної вигоди без сумніву підриває авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції. Відтак, така обставина є несумісною з вимогами, що пред»являються до професійних та моральних якостей поліцейського та виключає можливість подальшого проходження служби в органах поліції.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону).

Статтею 18 Закону встановлено основні обов»язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов»язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов»язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов»язків, наказів керівництва.

Згідно із ст. 19 Закону поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У відповідності до 1 ст. 64 Закону №580-VIII передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові наступного змісту: «Я, (прізвище, ім»я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов»язки».

Зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов»язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Пунктом 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв»язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-ІV (із наступними змінами) (далі - Статут).

Відповідно до статті 1 Статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно із статтею 2 Статуту дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно із ст. 14 Статуту, з метою з»ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

У відповідності до п. 8.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України №230 від 12.03.2013 року (далі - Інструкція), підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Згідно з п. 8.7 цієї ж Інструкції, висновок службового розслідування затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником та відповідно до п. 5.3 службове розслідування цим днем вважається завершеним.

Згідно з п. 8.3 Інструкції в описовій частині висновку службового розслідування викладаються, зокрема, встановлені при проведенні службового розслідування відомості про обставини, за яких особа (особи) РНС (особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі, вимоги законодавства або посадові обов»язки, які було порушено, наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом»якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного та ін.

Як передбачено п. 5.4 Інструкції особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Також і нормами Статуту передбачено можливість оскарження дисциплінарних стягнень, зокрема, ст. 20 якого визначено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Статтею 7 Статуту встановлено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов»язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров»я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об»єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об»єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов»язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Факт затримання ОСОБА_1 працівниками УСБУ у Львівській області підтверджується матеріалами фотофіксації вказаної події, яку було висвітлено на різних сайтах новин в мережі Internet, що підтверджується долученими до матеріалів справи матеріалами та вказана подія набрала значного резонансу та обговорення в суспільстві.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт затримання позивача під час отримання ним неправомірної вигоди без сумніву підриває авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції, відтак така обставина є несумісною з вимогами, що пред»являються до професійних та моральних якостей поліцейського та виключає можливість подальшого проходження служби в органах поліції.

Крім цього, безпідставними є твердження позивача, що спірний наказ про звільнення зі служби в поліції винесений в період тимчасової непрацездатності позивача.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 28.11.2016 року №267 та виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №28558 позивач перебував на стаціонарному обстеженні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» з 22.11.2016 року по 24.11.2016 року.

Крім цього, відповідачем направлялись запити до медичних установ м. Львова з приводу звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою чи перебування на лікуванні та згідно з копіями листа начальника Державної установи «Територіальне медичне об»єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області від 28.11.2016 року №33/34-667, листа Комунального підприємства Львівська перша міська клінічна лікарня імені ОСОБА_2 від 28.11.2016 №68, відомості щодо перебування позивача 28.11.2016 року на лікуванні у зазначених медичних закладах відсутні.

Крім цього вірним є висновок суду першої інстанції про те, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов»язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами, оскільки узгоджується з правовою позицією Верховного суду України в постанові від 16.10.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі №813/4074/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 21.09.2017 року.