Справа № 803/1021/17
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Справа № 803/1021/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталової А.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.08.2017 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що за результатами документальної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за травень 2017 року, що виникло за рахунок відємного значення податку на додану вартість, що декларувалося в травні 2017 року, було встановлено завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за травень 2017 року на суму 129617,00 грн.

03.08.2017 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 162021,25 грн., з них за податковими зобовязаннями 129617,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 32404,25 грн.

Позивач вважає висновки відповідача, зазначені в акті перевірки, про порушення ФОП ОСОБА_3 підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункту 200.1, пункту 200.4 «б» статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), помилковими та необґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення безпідставним.

Позивач вказав, що в травні 2017 року ним було придбано транспортні засоби, відтак ним до податкового кредиту, як субєктом господарювання, зареєстрованим платником податку на додану вартість (ПДВ), було включено суми ПДВ, сплаченого у звязку з придбанням транспортних засобів. Такі транспортні засоби позивач використовує в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

ФОП ОСОБА_3 вважає безпідставними висновки відповідача про те, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях автомобіля можливе лише по транспортних засобах у випадку їх реєстрації на субєкта господарювання, а не на приватну особу. Позивач зазначає, що відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами. Відтак, реєстрація транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не передбачена. При цьому, відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати транспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Позивач стверджує, що придбані транспортні засоби використовуються у господарській діяльності, що підтверджується відповідними рахунками, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та міжнародними товарно-транспортними накладними.

Також безпідставним є посилання відповідача на те, що при проведенні перевірки не надано балансової вартості груп основних фондів, оскільки ОСОБА_3, як фізична особа-підприємець не зобовязаний вести облік основних фондів.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.08.2017 року №.

Відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву від 01.09.2017 року (а.с.81-82) адміністративний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що в ході проведення перевірки позивача встановлено заниження ФОП ОСОБА_3 рядка 3 декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року на суму 68591 грн., а також не проведено коригування у розмірі 23000 грн. (без ПДВ), відповідно до розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної №4 від 04.05.2017 року та не відображено дані у р.7 декларації з ПДВ.

Як зазначає відповідач, використання фізичною особою-підприємцем в оподатковуваних операціях легкового автомобіля, можливе лише по транспортним засобам, зареєстрованих на субєкта господарювання (а не на приватну особу).

Відтак, оскільки позивач не веде балансової вартості основних фондів, а зазначені ОСОБА_3 транспортні засоби зареєстровані на фізичну особу, позивачем занижено податкові зобовязання з ПДВ за травень 2017 року на суму 129617,00 грн., на порушення підпункту «а» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункту 200.1 статті 200 ПК України, завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за травень 2017 року на загальну суму 129617,00 грн.

З наведених підстав відповідач просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що головним державним ревізором інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Волинській області відповідно до наказу від 14.07.2017 року №1790 та підпункту 78.1.8 пункту 78.1, пункту 78.2 статті 82 ПК України проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування ФОП ОСОБА_3 сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок за травень 2017 року, що виникло за рахунок відємного значення ПДВ, що декларувалося в травні 2017 року.

За результатами перевірки 26.07.2017 року складено акт №7073/03-20-13-07/НОМЕР_1 (далі акт перевірки), - а.с.8-18.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту а пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пунктів 200.1, 200.4 б статті 200 ПК України, в результаті чого субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3, зокрема, завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за травень 2017 року на суму 129617 грн.

03.08.2017 року ГУ ДФС у Волинській області на підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 129617,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 32404,25 грн. (а.с.7).

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваного в даній адміністративній справі податкового повідомлення-рішення, з огляду на таке.

З акту перевірки слідує, що висновки контролюючого органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2017 року на суму 129617,00 грн. базуються на тому, що у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року позивачем у складі податкового кредиту було неправомірно відображено ПДВ на суму 129617,00 грн., яка сформована за наслідками операції з придбання транспортних засобів (сідельні тягачі та напівпричіп), що зареєстровані на фізичну особу, а не на субєкта господарювання.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено підпунктом а пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобовязаний нарахувати податкові зобовязання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є обєктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судом, позивачем у 2016 році було придбано транспортні засоби та в декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року до податкового кредиту позивачем включено суми ПДВ, сплачені при купівлі таких транспортних засобів:

- сідельний тягач RENAULT MAGNUM 440, 2011 року випуску, ввезений на митну територію України згідно ВМД №204050003/2016/014063 від 07.09.2016 року, вартістю 263200,00 грн., з них ПДВ 43866,67 грн.; свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу від 24.09.2016 року серії СХО 623345, реєстраційний номер НОМЕР_2;

- сідельний тягач MAN TGX 18.400, 2011 року випуску, ввезений на митну територію України згідно ВМД №204050003/2016/007711 від 14.06.2016 року, вартістю 3888000,00 грн., з них ПДВ 64666,67 грн.; свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу від 25.06.2016 року серії СХО 297643, реєстраційний номер НОМЕР_3;

- напівпричіп SCHMITZ S01, 2007 року випуску, ввезений на митну територію України згідно ВМД №204050003/2016/007728 від 14.06.2016 року, вартістю 126500,00 грн., з них ПДВ 21083,33 грн.; свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу від 25.06.2016 року серії СХО 297642, реєстраційний номер НОМЕР_4.

Як слідує з акта перевірки позивачем в підтвердження купівлі зазначених транспортних засобів також було надано податкові накладні: №526 від 14.09.2016 року, №159 від 17.06.2016 року, №160 від 17.06.2016 року. Зазначені податкові накладні наявні в матеріалах адміністративної справи (а.с.25-27).

Як встановлено судом, перелічені транспортні засоби були придбані позивачем у ТзОВ «ФАВОРИТ15». Так, згідно договору купівлі-продажу від 17.06.2016 року ФОП ОСОБА_3 було придбано сідельний тягач MAN TGX 18.400, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер WMA05XZZ8BM564943 вартістю 388000,00 грн.; згідно договору купівлі-продажу від 17.06.2016 року напівпричіп SCHMITZ S01, 2007 року виготовлення, ідентифікаційний номер WSM1246 вартістю 126500,00 грн.; згідно договору купівлі-продажу від 14.09.2016 року сідельний тягач RENAULT MAGNUM 440, 2011 року виготовлення, ідентифікаційний номер VF617GKA000019918 вартістю 263200,00 грн. (а.с.28-36).

Отже, матеріалами справи підтверджено факт сплати позивачем сум ПДВ при купівлі транспортних засобів, тому відображення цих сум у складі податкового кредиту за травень 2017 року є правомірним.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом зроблено висновок про те, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях транспортних засобів можливе лише по тих транспортних засобах, які зареєстровані на субєкта господарювання, а не на приватну особу, однак суд не погоджується з викладеним, з огляду на наступне.

З акту перевірки слідує, що фактичним видом діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт, це стверджується і Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.21).

Як встановлено судом, позивачем було проведено державну реєстрацію придбаних транспортних засобів: сідельний тягач RENAULT MAGNUM 440, сідельний тягач MAN TGX 18.400, напівпричіп SCHMITZ S01, про що видані відповідні свідоцтва про їх реєстрацію, від 24.09.2016 року серії СХО 623345, від 25.06.2016 року серії СХО 297643, від 25.06.2016 року серії СХО 297642 (а.с.22-24). З даних свідоцтв слідує, що власниками цих транспортних засобів є ОСОБА_3.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року. Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Матеріалами справи підтверджується, що придбані транспортні засоби використовуються позивачем у його господарській діяльності. Зокрема, останній надає послуги з міжнародних транспортних перевезень, що підтверджується наданими позивачем міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) від 19.07.2016 року, 31.08.2016 року, 06.10.2016 року,05.12.2016 року, 06.12.2016 року, 13.05.2017 року 13.06.2017 року, а також відповідними рахунками та актами здачі-прийняття робіт (а.с.46-66).

Таким чином, позивачем дотримані вимоги чинного законодавства України щодо віднесення до суми податкового кредиту у травні 2017 року витрат за операціями з придбання автотранспортних засобів.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірності податкового повідомлення-рішення від 03.08.2017 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 129617,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 32404,25 грн., відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення необхідно визнати протиправним та скасувати.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь позивача необхідно присудити судовий збір у розмірі 1610,22 грн., сплачений платіжним дорученням № 3254 від 10.08.2017 року.

Керуючись статтями 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 03.08.2017 року №.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в сумі 1610 грн. 22 коп. (одна тисяча шістсот десять гривень 22 копійки).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 19 вересня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк