Справа № 804/2612/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2017-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2017 р. Справа № 804/2612/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ»
до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області
третя особа ОСОБА_1
про скасування постанов,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанов.
Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без участі представника в порядку письмового провадження
Відповідач 1 надав до суду письмові заперечення у яких зазначено, що позовні вимоги є безпідставними, а дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області правомірні та такі, що відповідають положенням чинного законодавства України.
Відповідач 1 зазначив, що додаткових заперечень та доказів, відмінних від тих, що містяться у матеріалах справи не має, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечує.
Відповідач 2 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника та заперечення, в яких зазначено, що всі дії вчинені в межах виконавчого провадження ВП №25191086 від 15.03.2011 року відповідно до вимог чинного законодавства. Також зазначено, що завершене виконавче провадження було знищено за терміном зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву у 2016 році.
Відповідач 3 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судового засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника, також надав до суду заперечення відповідно до яких зазначено, що постанову ВП №28661185 від 13.09.2011 року винесено в межах чинного законодавства України.
У відповідності до ч. 4 ст. 122 ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
12.12.2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки.
Судом встановлено, що на виконання судового наказу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська №2н-1552/09 постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 15.03.2011 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчудження В-16 ВП № 25191086. Також, 15.03.2011 року з метою повного фактичного та неупередженого виконання вимог за чинним законодавством державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника.
23.06.2011 року на виконання вимог п.4 ч.1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» дане виконавче провадження було зупинено. 27.06.2012 року вказане виконавче провадження було поновлено.
Згодом, 27.06.2012 року, вказаний виконавчий документ постановою державного виконавця було повернуто у відповідності п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»
Також, відділом державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції на виконання рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області за виконавчим листом №2-239 від 24.03.2011 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчудження ВП № 28661185 від 13.09.2011 року.
07.11.2011 року державним виконавцем, згідно відповіді ВДАІ, було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортний засіб, автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, 2006 року випуску, кузов - НОМЕР_2, державний знак НОМЕР_1.
Згодом, 26.11.2012 року вказаний виконавчий документ постановою державного виконавця було повернуто у відповідності п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім цього, 03.10.2016 року на адресу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла заява від 28.09.2016 року № Э.DD.0.0.0/2-4620 ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття виконавчого провадження до якої додано виконавчий напис №3044 від 15.04.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, згідно якого запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 3001699,84 грн. з ОСОБА_1
На виконання виконавчого напису приватного нотаріуса державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження № 52487251 від 04.10.2016 року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваних постанов (далі Закон України №606-14), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина 1 статті 3 Закону України № 606-14 встановлювала, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 2 цієї ж статті віднесено виконавчий напис нотаріуса.
Частиною 1 статті 7 Закону України № 606-14 визначалось, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
Відповідно до частини 2 та 6 статті 25 Закону України № 606-14, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.
Згідно положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-14 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» №606-14 примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель має право, у разі не виконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.
Як вбачається із роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки.
Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» №606-14 про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація про те, що житловий будинок №64, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Новаторська належить на праві власності ОСОБА_1, та обтяжено за договором іпотеки - відсутня, при цьому наявні записи з державного реєстру іпотек, містять лише інформацію про обтяження за іншим договором іпотеки земельної ділянки та домоволодіння, яке знаходиться за адресою: вул.Арсенальна, б.68, м.Дніпро та вказано іншого боржника.
Таким чином, суд вважає, що державними виконавцями під час виконавчих проваджень, повною мірою були проведені виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
Крім того, суд звертає увагу, що Законом України «Про виконавче провадження» №606-14 на державного виконавця не покладено обов'язку щодо здійснення перевірки відсутності будь-яких обтяжень майна боржника на яке здійснюється накладення арешту. Натомість, наявність таких обтяжень підлягає врахуванню під час примусової реалізації майна боржника.
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм суд дійшов висновку, що перебування майна боржника в іпотеці не є перешкодою для накладення на таке майно арешту, у тому числі під час виконання виконавчих документів за заявами стягувачів, які не є заставодержателями, оскільки іпотекодержателю належить лише переважне право на задоволення забезпечених нею вимог переважно перед іншими особами.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 122, 128,160-162,167 КАС України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» - відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв