Справа № 226/1177/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Салькова В.С.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року справа №226/1177/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 р. у справі № 226/1177/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулась в інтересах ОСОБА_2 (надалі - позивач) до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (надалі - відповідач, Управління) про визнання протиправною відмову відповідача у призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_4 та зобов'язання відповідача призначити та здійснити виплату допомоги при народженні (а.с.2-4).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною відмову управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 09.11.2016 та від 27.01.2017 про відмову ОСОБА_2 в призначенні допомоги при народженні дитини - визнано неправомірними і скасовано.

Зобов'язано управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області призначити і здійснити виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за її заявою від 03.10.2016 (а.с. 63-69).

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що внутрішньо переміщені особи в Україні наділені спеціальним адміністративно-правовим статусом: поряд із загальними мають також спеціальні права та обов'язки, які визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, відповідно до якого, серед іншого, право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України мають внутрішньо переміщені особи за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на ч. 2 ст. 9 Закону № 1706-VII, якою передбачено, що внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. Крім того, апелянт посилається на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яким встановлено, серед іншого, що Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі відсутності особи за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що саме не проживання у м. Мирноград позивача під час первинного звернення 03.10.2016 року і стало причиною відмови останній у призначенні допомоги при народженні дитини, а що стосується другого звернення - 26.01.2017 року, апелянт вказує, що ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811 від 21.11.1992 року, яка кореспондується з п. 12 Порядку № 1751 встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12 місяців з дня народженні дитини. На переконання апелянта, оскільки позивач народила дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а за призначенням допомоги при народженні дитини звернулась 26.01.2017 року, підстави для призначення Управління відповідної допомоги, в даному випадку - відсутні (а.с. 72-75).

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 (а.с. 14-15).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року позивач народила сина - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4, виданим Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 24 травня 2016 року, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 5, 6-7).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.09.2016 року № НОМЕР_2, позивача взято на облік, як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, з якої вбачається, що фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2

03 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, надавши необхідний пакет документів (а.с. 41-42)

07 листопада 2016 року посадовими особами відповідача складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, в якому зазначено, що за вказаною ОСОБА_2 у довідці ВПО адресою будинку без квартири не існує (а.с.32-33).

На підставі вказаного акту протоколом № 19 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 09.11.2016 року вирішено відмовити ОСОБА_2 у призначенні соціальної виплати (а.с. 43-48).

З урахуванням вищезазначеного висновку комісії, 09 листопада 2016 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

В обґрунтування підстав для відмови позивачу у призначенні вищезазначеної допомоги Управління посилалось на п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 року № 365 та рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання (а.с.39).

26.01.2017 року позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 37-38), надавши, серед іншого, довідки № та № , відповідно до яких позивача та її малолітнього сина відповідачем взято на облік, як осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, з яких вбачається, що фактичним місцем проживання позивача та її сина є: АДРЕСА_3

27 січня 2017 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, у зв'язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини з посиланням на п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27.01.2001 року № 1751 (а.с. 36).

В матеріалах справи наявні повідомлення № 08/4813-7 від 09.11.2016 року та № 08/025-1 від 27.01.2017 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини (а.с. 35, 40).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про вручення вищезазначених повідомлень та рішень про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини позивачу.

Колегія суддів зазначає, що про наявність повідомлень № 08/4813-7 від 09.11.2016 року та № 08/025-1 від 27.01.2017 року, а також про рішення від 09.11.2016 року та від 27.01.2017 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини позивач дізналась лише у березня 2017 року з відповіді Управління від 30.03.2017 № Вх. Ц-17 на запит адвоката, до якого вона звернулася за правовою допомогою (а. с. 10).

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо невиплати допомоги при народженні дитини незаконними звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суду першої інстанції дійшов до висновку, що Управлінням не доведено правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні (поновленні) виплат державної допомоги при народженні дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (надалі - Закон № 2811-XII), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (надалі - Порядок № 1751), Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (надалі - Закон № 1382-IV).

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 2811-XII, відповідно до Конституції України встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини (п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2811-XII).

Статтею 10 Закону № 2811-XII передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно з ч. 1 статті 11 Закону № 2811-XII, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Допомога батькам при народженні дитини призначається на

підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена

допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки (ч. 11 ст. 11 Закону № 2811-XII).

Аналогічні вимоги містить також Порядком № 1751.

Колегія суддів зазначає, що вперше за призначенням допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 звернулась до відповідача 03.10.2016 року, тобто протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини, як це передбачено ч. 11 ст. 11 Закону № 2811-XII та п. 12 Порядку № 1751.

Слід також зазначити, що документи для призначення вищезазначеної допомоги позивачем надано у повному обсязі. Жодних відомостей, що ті документи, які позивач подала до Управління для отримання допомоги при народженні допомоги надано не в повному обсязі або вони не відповідають вимогам, встановлених чинним законодавством відповідачем до суду надано не було.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем у повному обсязі виконано вимоги, встановлені Законом № 2811-XII, а також Порядком № 1751, а дії відповідача щодо не призначення та невиплати позивачу допомоги при народженні дитини є протиправними та такими, що порушують права позивача на отримання допомоги при народженні дитини.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що підставою для відмови в призначенні допомоги при народженні дитини при первинному зверненні позивача 03 жовтня 2016 року стало відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Право на соціальний захист рівною мірою забезпечене всім громадянам України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач і її син є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Слід також зазначити, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантовано Законом № 1382-IV ч. 2 ст. 2 якого передбачено, що реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

До того ж, позивач звернулась до Управління за призначенням допомоги при народженні дитини, тобто, в інтересах дитини, для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Колегія суддів зазначає, що рішення про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини від 09.11.2016 року Управлінням прийнято відповідно до п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 не є законом, а тому не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Що стосується повторного звернення позивача із заявою при призначення допомоги при народженні дитини 26.01.2017 року, на підставі якої відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, у зв'язку з тим, що звернення за призначенням допомоги надійшло пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини з посиланням на п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27.01.2001 року № 1751, колегія суддів зазначає, що таке рішення відповідача взагалі є неправомірним з огляду на те, що первинне звернення ОСОБА_2 відбулось не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, як встановлено ч. 11 ст. 11 Закону № 2811-XII та п. 12 Порядку № 1751, а саме, позивач народила другу дитину - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а за призначенням відповідної допомоги вона звернулась 03 жовтня 2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись ст. 24, ст. 41, ст. 167, ст. 184, ч.1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2017 р. у справі № 226/1177/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць