Справа № 209/1510/17
Суддя: Решетник Т. О.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 209/1510/17
Провадження № 2-а/209/52/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Решетник Т.О.,

за участі секретаря - Шаповал А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ахрамєєвої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам'янське адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, Третя особа - ОСОБА_4, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Управління праці соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 06.04.2017 року; зобов'язати Управління праці соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 06.04.2017 року; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень з Управління праці соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640,00 (Шістсот сорок) грн.

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що вона, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з чоловіком, ОСОБА_4, є тимчасово переміщеними особами, зазначений статус підтверджується довідками № 477 від 10.03.2015 року та № 477.1 від 10.03.2015 року, виданими уповноваженою особою. Вона є адвокатом, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2, виданого 20.12.2000 року Луганською КДК адвокатури, а також зареєстрована як фізична особа підприємець. 08.03.2015 року її чоловік, як уповноважений представник сім'ї надав заяву до відповідача про продовження виплати державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам. На час подання заяви позивач не працювала тобто не здійснювала професійну діяльність, у зв'язку з чим, відповідачем з 16.04.2015 року було припинено виплату допомоги. Допомога була призначена тільки ОСОБА_4. З 01 квітня 2017 року позивачка відновила здійснення професійної діяльності. 06 квітня 2017 року її чоловік, як уповноважений представник сім'ї, повторно звернувся дo відповідача із заявою про призначення державної адресної допомоги на себе, та позивача. Допомога була призначена лише чоловіку, а їй було відмовлено. В середні травня 2017 року через ОСОБА_4 позивач отримала 18.05.2017 року ксерокопію листа відповідача від 19.04.2017 року за № С- 265, в якому посилаючись на п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» зазначив, що для поновлення виплат адресної допомоги чинним законодавством не передбачено. Позивач вважає, що не призначення їй щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг є безпідставним. В обґрунтування позовних вимог посилається на п. 2 та 3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505. Зазначила, що уповноважена особа позивача 06.04.2017 року зверталася до відповідача не про поновлення призначеної допомоги, виплата якої була припинена, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на наступний шестимісячний строк, що підтверджується позначенням в його зверненні інформації стосовно позивача як працюючої особи, тому посилання відповідача в обґрунтування своєї відмови на пункт 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 є неправомірним та безпідставним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, в судовому засіданні надала пояснення, зазначивши, що 06.04.2017 року під час прийняття заяви та документів представником відповідача було перевірено правильність заповнення та повнота наданих документів, що підтверджують її право на отримання зазначеної допомоги та жодних зауважень стосовно документів не зазначено. До того ж, на час припинення позивачу виплати щомісячної адресної допомоги, вищезазначеним Порядком не передбачалась заборона у подальшому призначити позивачу таку допомогу, тому посилання відповідача на цю обставину, як на підставу для відмови в призначенні цієї допомоги в подальшому порушує її права.

Третя особа - ОСОБА_4, в судове зсідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради Ахрамєєва І.В., в судове засідання з'явилася, заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, в яких зазначено, що позивач перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради і отримувала щомісячну адресну допомогу переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у складі сім'ї свого чоловіка, гр. ОСОБА_4 з 16.12.2014 року по 15.04.2015 року у розмірі 442 грн. щомісяця. Протягом двох місяців з дня призначення виплати позивач не працевлаштувалася, тому розмір допомоги було зменшено на 50 відсотків. З 16.02.2015 року по 15.04.2015 року допомогу було отримано у розмірі 221 грн. щомісяця. Чоловік позивача, гр. ОСОБА_4, 10.03.2015 року звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради з заявою про запит особової справи отримувача допомоги. Управлінням отримано особову справу 27.03.2015 року. Згідно атестату про припинення виплати управління соціального захисту населення Заводського району Кам'янської міської ради, адресну допомогу було виплачено по 31.03.2015 року. ОСОБА_4 08.04.2015 року надав заяву на продовження щомісячної адресної допомоги переміщеним особам на проживання, в котрій власноруч вказав, що позивач не працює з липня 2014 року. Допомогу було донараховано з 01.04.2015 року по 15.04.2015 року. З 16.04.2015 року виплату допомоги ОСОБА_1 було припинено. 20.08.2015 року ОСОБА_4 звернувся з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам на проживання, на наступний шестимісячний строк, в котрій зазначив, що позивач не працює з липня 2014 року. 05.04.2016 року знов звернувся з заявою на призначення щомісячної адресної грошової допомоги, в котрій знов власноруч зазначив, що позивач не працює з липня 2014 року. Позивач в своїй позовній заяві наголошує на те, що 06.04.2017 року звернулась до управління з заявою не про поновлення, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання на наступний шестимісячний строк, що суперечить п.7 Порядку надання щорічної адресної допомоги. Позивач наголошує на тому, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, а також що з 01.04.2017 року відновила здійснення професійної діяльності, що суперечить витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якому зазначено, що позивач 10.01.2017 року припинила підприємницьку діяльність з власним рішенням. На адресу управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради за період з 01.04.2015 року по теперішній час не надходило жодної інформації про те, що позивач працює або знаходиться на обліку в центрі зайнятості. 10.07.2017 року управлінням зроблено запит до Об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, для підтвердження ведення професійної діяльності. На даний час відповідь на адресу управління не надходила. Таким чином, Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради діє виключно в межах законодавства України та здійснило призначення та виплату допомоги позивачу правомірно.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є тимчасово переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № 477 від 10.03.2015 року, № 477.1 від 10.03.2015 року (а.с.8, 9, 36).

Позивач ОСОБА_1 з 20 грудня 2000 року має свідоцтво на здійснення адвокатської діяльності, з 15.05.2007 року зареєстрована як фізична особа - підприємець, основний вид економічної діяльності - діяльність у сфері права, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності здійснена 10.01.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2, виданого 20.12.2000 року Луганською КДК адвокатури (а.с.7), копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.37-39), копією Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.47).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України від 19 грудня 1992 року № 2887-XII «Про адвокатуру» (чинного до 15 серпня 2012 року; далі - Закон № 2887-XII) адвокат має право займатись адвокатською діяльністю індивідуально, відкрити своє адвокатське бюро, об'єднуватися з іншими адвокатами в колегії, адвокатські фірми, контори та інші адвокатські об'єднання, які діють відповідно до цього Закону та статутів адвокатських об'єднань.

За змістом частини 2 статті 2 Закону № 2887-XII адвокат не може працювати в суді, прокуратурі, нотаріаті, органах внутрішніх справ, служби безпеки, державного управління. Адвокатом не може бути особа, яка має судимість.

З набранням чинності 15 серпня 2012 року Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон№ 5076-VI) несумісною з діяльністю адвоката визначено роботу на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»; військову або альтернативну (невійськову) службу; нотаріальну діяльність; судово-експертну діяльність (стаття 7).

Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому частиною 1 статті 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно наданих суду матеріалів справи, позивач перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради і отримувала щомісячну адресну допомогу переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у складі сім'ї свого чоловіка, гр. ОСОБА_4 з 16.12.2014 року по 15.04.2015 року у розмірі 442 грн. щомісяця. Протягом двох місяців з дня призначення виплати позивач не працевлаштувалася, тому розмір допомоги було зменшено на 50 відсотків. З 16.02.2015 року по 15.04.2015 року допомогу було отримано у розмірі 221 грн. щомісяця.

Судом встановлено, що третя особа - ОСОБА_4, який є чоловіком позивача, 10.03.2015 року звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради з заявою про запит особової справи отримувача допомоги. Управлінням отримано особову справу 27.03.2015 року.

Згідно атестату про припинення виплати управління соціального захисту населення Заводського району Кам'янської міської ради, адресну допомогу було виплачено по 31.03.2015 року (а.с.34).

Як вбачається з матеріалів справи, з 16.04.2015 року позивачу було припинено виплату допомоги, що підтверджується копіями заяв на призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 16.12.2014 року, від 08.04.2015 року, від 31.08.2015 року, від 08.04.2016 року, від 06.10.2016 року (а.с.21-25); копіями рішень про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 17.12.2014 року, від 09.04.2015 року, від 31.08.2015 року, від 12.04.2016 року, від 20.10.2016 року від 25.04.2017 року, 01.06.2017 року (а.с.27-33).

06.04.2017 року уповноважена особа позивача ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про виплату позивачу державної адресної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, у зв'язку з відновленням своєї професійної адвокатської діяльності (а.с.26).

Листом Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради від 19.04.2017 року № С-265 позивачу відмовлено у наданні щомісячної адресної допомоги посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», оскільки особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цієї постанови, грошова допомога на наступний строк не призначається (а.с. 6).

В судовому засіданні позивач пояснила, що з 01 квітня 2017 року вона відновила здійснення професійної адвокатської діяльності, а також надала дублікати квитанцій № 0.0.680494023.1, № 0.0.680495114.1 від 02.01.2017 року про сплату щорічного внеску адвоката на забезпечення реалізації адвокатського самоврядування за 2017 рік (а.с.48-49).

В запереченнях на позов, як на підставу припинення виплати допомоги позивачу, відповідач послався, на те, що позивачу грошова допомога була припинена, тому грошова допомога на наступний строк не призначається, а виплата може бути поновлена, якщо протягом з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомить уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на призначення виплати грошової допомоги, що на думку відповідача витікає із положень п. 7 Порядку.

Суд вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, не приймає до уваги заперечень відповідача, та вважає, що не призначення позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно п.п.2,6 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина - інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 2 та 3 Порядку затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам на строк не більше шести місяців. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу… заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги.

Згідно п.3 Порядку, Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Відповідно до п.7 Порядку, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку …. які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Тобто, згідно Порядку, грошова допомога не призначається на наступний шестимісячний період в тому числі особам працездатного віку, які не працевлаштувалися після шестимісячного строку отримання грошової допомоги.

Згідно п.12 Порядку, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Відповідно до змісту пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку № 505 вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи та які не перебувають на відповідному обліку та не звернулись із заявою, як це передбачено Порядком.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі п. 7 вищевказаного порядку, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Як встановлено в судовому засіданні, 06 квітня 2017 року уповноважена особа позивача - ОСОБА_4 звернувся до відповідача не про поновлення призначеної допомоги позивачу, виплата якої була припинена, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на наступний шестимісячний строк, тому посилання відповідача на порушення пунктів 7 Порядку затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505 є безпідставним.

На підставі викладеного суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги позивачу як внутрішньо переміщеній особі на тій підставі, що остання здійснює адвокатську діяльність, і є самозайнятою особою. Вона згідно з вимогами чинного законодавства має право на вказану допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог .

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи, що судове рішення прийняте на користь позивача, позивачем був сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн., сума судового збору підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради. Дана норма закону є імперативною та підлягає обов'язковому застосуванню, не зважаючи на відсутність у відповідача коштів на такі виплати.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради, Третя особа - ОСОБА_4, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 06.04.2017 року.

Зобов'язати Управління праці соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 06.04.2017 року.

Присудити ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради (пр.Перемоги, 45, м. Кам'янське, 51937, ).

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.О. Решетник