Справа № 357/545/16-а
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/545/16-а
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.01.2016 року звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 05.09.2011 року її було прийнято на роботу на посаду спеціаліста-землевпорядника Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, присвоєно 15 ранг державного службовця, з 04.02.2013 року звільнено з посади за власним бажанням, на її звернення до Київської обласної держфінінспекції 16.11.2015 року вона отримала відповідь з зазначенням того, що було виявлено неповноту ревізійних дій Білоцерківської об'єднаної державної фінінспекції при проведенні планової ревізії сільського бюджету та фінансово-господарської діяльності Дроздівської сільської ради за період з 01.01.2012 року по 31.07.2015 року та неналежне дослідження питання правильності перерахунку заробітної плати, нарахування та виплати компенсації за відпустку ОСОБА_1 Позивач вважає, що їй було невірно нараховано заробітну плату за листопад 2012 року, оскільки її заробітна плата повинна бути на рівні мінімальної -1118 грн., а отримала вона 1102 грн.; крім того, при звільненні з роботи їй виплачено компенсацію за 8 календарних днів невикористаної відпустки, тоді як мали виплатити цю компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки, сума компенсації за 5 днів невикористаної відпустки становить 214 грн.10 коп. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 16 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 214 грн.10 коп., всього 230 грн.10 коп.

За ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко Л.В. від 25.01.2016 року було відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою від 04.02.2016 року задоволено самовідвід судді Бондаренко Л.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 04.02.2016 року справу розподілено на суддю Рябченко Л.А. та ухвалою від 08.02.2016 року прийнято до провадження.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2016 року позовну заяву залишено без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 року залишено без змін ухвалу суду першої інстанції по даній справі від 02.03.2016 року про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.07.2017 року скасовано судові рішення судів першої та апеляційної інстанції по даній справі, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі вказав на те, що при вирішенні даного спору необхідно керуватися положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України, а не ч.3 ст.99 КАС України, як це зазначено в оскаржуваних судових рішеннях.

Після задоволення самовідводу судді Цуранова А.Ю. ухвалою від 04.08.2017 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу від 09.08.2017 року розподілено на суддю Дмитренко А.М. та ухвалою від 15.08.2017 року прийнято до провадження.

В судовому засіданні позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції в сумі 500 грн.86 коп., але в судовому засіданні 19.09.2017 року підтримала позов в попередній редакції та просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 16 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 214 грн.10 коп., всього 230 грн.10 коп.

Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду було надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, адміністративну справу справу № 357/17607/14-а 2-а/357/15/15, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 05.09.2011 року розпорядженням сільського голови Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за № 40 від 05.09.2011 року призначена на посаду спеціаліста-землевпорядника з посадовим окладом згідно штатного розпису, з присвоєнням відповідно до ст.15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» 15 рангу державного службовця.

З 04.02.2013 року позивача звільнено з посади спеціаліста-землевпорядника за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України за розпорядженням сільського голови № 1 від 04.02.2013 року.

Наведені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача та копіями вказаних розпоряджень сільського голови в матеріалах справи № 357/17607/14-а 2-а/357/15/15 /а.с.20, 43-44/.

Згідно копії штатного розпису по Дроздівській сільській раді на 01.01.2012 року в матеріалах справи № 357/17607/14-а 2-а/357/15/15 /а.с.38/, посадовий оклад землевпорядника встановлено в сумі 990 грн.

В судовому засіданні встановлено, що в квітні 2013 року з позивачем проведено розрахунок при звільненні з роботи та виплачено їй компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки в сумі 342 грн.56 коп. та заробітну плату в сумі 57 грн.35 коп. за лютий 2013 року, що стверджується розрахунком компенсації за невикористану відпустку та копією відомості по нарахуванню заробітної плати за квітень 2013 року в матеріалах справи № 357/17607/14-а 2-а/357/15/15 /а.с.29, 111/.

Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталася із заявами стосовно того, що з нею не проведено повний розрахунок при звільненні , до інспекції з питань праці у Київській області, до Білоцерківської об'єднаної державної фінансової інспекції, до Київської обласної державної фінансової інспекції.

На заяву позивача Державною фінансовою інспекцією в Київській області листом від 10.12.2015 року було повідомлено, що ревізією правильності встановлення посадових окладів працівникам Дроздівської сільської ради виявлено факти нарахування та виплати в січні, лютому 2012 року посадового окладу позивачу при відпрацюванні повного робочого місяця в розмірі, що нижче рівня мінімальної заробітної плати, ці суми донараховано у березні 2012 року; аналізом матеріалів планової ревізії сільської ради виявлено неповноту ревізійних дій та неналежне дослідження питання правильності перерахунку заробітної плати за листопад 2012 року, нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 Але чинним законодавством корегування /внесення змін, скасування/ акта ревізії не передбачено.

Наведене стверджується копією даного листа /а.с.12-15/.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Так, згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно ст.ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: основна відпустка ; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Розрахунок компенсації за невикористану відпустку провадиться в тому ж порядку, що і суми звичайних відпускних. Наведемо формулу для розрахунку: К = Д*(Зп/365(366))*С, де К - сума компенсації за невикористану відпустку; Зп - сума заробітної плати за 12 календарних місяців або за фактично відпрацьований період (меншої тривалості); 365 (366) - кількість календарних днів у році за 12 місяців у «звичайному» та високосному році відповідно; С - кількість святкових і неробочих днів, передбачених законодавством; Д - кількість календарних днів невикористаної відпустки, що підлягають компенсації.

Святкові та неробочі дні (ст. 73 Кодексу), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються (п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р., ст. 41 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 348 від 16 травня 1995 р.)

Як роз'яснено в листі Мінпраці та соціальної політики України від 22.02.2008 року № 33/13/116-08, якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за кілька попередніх років /у т.ч. і за 2,3, 4 чи більше років/, він має право використати їх, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток. Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання.

За ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

В судовому засіданні встановлено, що тривалість щорічної відпустки позивача становить 30 календарних днів, про що свідчить копія її заяви про надання щорічної відпустки за період роботи з 05.09.2011 року по 04.09.2012 року та копія розпорядження сільського голови від 01.10.2012 року № 7-В про надання щорічної відпустки ОСОБА_1 тривалістю 30 календарних днів відповідно до ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», що слідує з копій даних документів в матеріалах справи № 357/17607/14-а 2-а/357/15/15 /а.с.77-78/.

Отже, за період роботи з 05.09.2011 року позивачем використано 30 календарних днів відпустки.

Кількість днів невикористаної позивачем відпустки розраховується наступним чином: за період з 05.09.2011 року по 04.09.2012 року використано 30 календарних днів відпустки; з 05.09.2012 року по 04.02.2013 року за даний період -150 календарних днів - х днів відпустки, 355 календарних днів за мінусом святкових -30 днів відпустки /150 х 30 /: 355 =13 днів, тобто, кількість днів невикористаної позивачем відпустки становить 13 днів.

Судом встановлено і вище в постанові вказано на те, що позивачу виплачено компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки, а тому згідно приписів вищенаведених правових норм та наданих доказів позивач має право на отримання компенсації при звільненні за всі дні невикористаної щорічної відпустки, тобто, ще за 5 днів.

Враховуючи наведену вище формулу, розрахунок компенсації проводиться наступним чином: 42,82 грн. -середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , відповідно до якої їй було нараховано відповідачем компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки /а.с.8/, х 5 днів =214 грн.10 коп.

Доказів на спростування наведених розрахунків відповідачем суду не надано.

Позивач також просила суд стягнути з відповідача недоплачену заробітну плату за листопад 2012 року виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 1118 грн. та посилаючись на те, що їй було виплачено 1102 грн.

З копії відомості нарахування заробітної плати за листопад 2012 року по Дроздівській сільській раді в матеріалах справи № 357/17607/14-а 2-а/357/15/15 /а.с.107/ вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_1 нараховано в сумі 1102 грн., при цьому вона відпрацювала повний місяць, інших доказів суду відповідачем не надано.

Відповідно до ст.95 КЗпП України в редакції на листопад 2012 року мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Аналогічні положення закріплено в ст.3 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ст.13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні.

Отже, позивачу недоплачено заробітну плату за листопад 2012 року в сумі 16 грн. /1118 грн. -мінімальна заробітна плата -1102 грн. -встановлений посадовий оклад/, доказів того, що ця сума була доплачена пізніше, відповідач суду не надав.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В судовому засіданні встановлено, що розрахунок з позивачем до цього часу не проведено.

Згідно норм ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За ч.2 цієї статті у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком /ст.238 КЗпП/.

В постанові від 27.10.2016 року у справі № 6-1395цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію стосовно того, що проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Оскільки відповідач не виплатив позивачу всіх належних при звільненні сум по даний час, то суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

На підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 73-84, 95, 116, 233, 238 КЗпП України, Законом України «Про відпустки», Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами та доповненнями/, ст.ст. 2, 6,9,17, 71, 99, 159-163, 181, 185,186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 214 грн.10 коп., всього 230 грн.10 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. М. Дмитренко