Справа № 333/257/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 вересня 2017 року м. Київ К/800/25174/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Міністерства оборони України на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України від 20 грудня 1999 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) та зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю ІІ групи в розмірі 290 000 грн. В обґрунтування позову зазначав, що під час проходження служби у Збройних силах СРСР у серпні 1985 року отримав вогнепальне поранення при виконанні обов`язків військової служби, перебуваючи на території Республіки Афганістан, внаслідок чого у 2016 році йому встановлено ІІ групу інвалідності. У листопаді 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення про виплату одноразової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок № 975). Посилаючись на те, що рішенням відповідача йому відмовлено у призначенні такої допомоги, просив суд задовольнити позов.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII, відповідно до Порядку № 975. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 01 листопада 2016 року та доданих до неї документів згідно з Порядком № 975 та прийняти відповідне рішення.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Визнано протиправними дії відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно Порядку № 975 та Закону № 2011-XII. Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975 у розмірі 290000 грн.
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, норм КАС України, Закону № 2011-XII та Порядку № 975. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосували норми законодавства, якими врегульовано порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю.
Згідно із пунктом 5 частини п`ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що задовольняючи позов, суди виходили з наступного.
Судами встановлено, що 16 листопада 1968 року по 07 травня 1994 року позивач проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил колишнього СРСР. Згідно із записами у військовому квитку 16 серпня 1985 року ОСОБА_1 при проходженні військової служби отримав вогнепальне поранення.
Постановою 15 військово-лікарської комісії Одеського військового округу від 18 лютого 1999 року це поранення визнано пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Згідно з повідомленням Обласного центру медико-соціальної експертизи Запорізької обласної ради 15 вересня 1998 року позивачу вперше встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби, на строк до 01 жовтня 1999 року.
19 березня 1999 року на підставі висновку 15 військово-лікарської комісії Одеського військового округу від 18 лютого 1999 року причина інвалідності змінена на поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
В подальшому ОСОБА_1 підтверджувалась ІІІ група інвалідності внаслідок зазначеного поранення і з 18 жовтня 2006 року таку групу встановлено безстроково.
За висновком МСЕК від 26 вересня 2016 року позивачу безстроково встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, у зв`язку з чим 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення про виплату одноразової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. Проте рішенням від 11 листопада 2016 року комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги відмовила у призначені допомоги відповідно до протоколу № 108, оскільки позивачу вперше встановлено інвалідність у 2000 році до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІІ).
Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII).
Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 10 березня 2015 року (справа №21-563а14), право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 162 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Згідно з частиною шостою статті 163 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 6 цього Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Згідно пункту 3 Порядку № 975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пункту 12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Наказом Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року № 168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби» (далі Наказ МО № 168) у Міністерстві оборони України створена постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. До складу даної комісії (голова) входить заступник Міністра оборони України.
Згідно з цим наказом МО № 168 відповідну пропозицію для вирішення питання позивача (позитивну чи негативну) повинна надати постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. За наслідком розгляду такої пропозиції комісії Міністр оборони України приймає відповідне рішення.
Отже, пропозиція цієї комісії у формі протоколу засідання, затвердженого Міністром оборони України, і є рішенням розпорядника коштів.
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Згідно пункту 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржене в установленому порядку.
Враховуючи те, що у 2016 році позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності, суди дійшли висновку, що з 26 вересня 2016 року він набув право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII.
Поряд з цим, апеляційний суд встановив, що відповідач вже прийняв рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.
У постановах від 18 березня 2014 року (справа № 21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-484а13) Верховний Суд України зазначив, що підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки відповідач відповідного рішення не приймав, то суд повинен зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.
Враховуючи те, що в цьому випадку Міністерство оборони України прийняло рішення, яким відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги і це рішення затверджено Міністром оборони України, апеляційний суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку буде саме визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним обов`язків військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити цю допомогу відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975.
Крім того, апеляційний суд перевірив та відхилив доводи відповідача про те, що згідно з пунктом 8 Порядку № 975 у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, оскільки спірні правовідносини виникли у 2016 році, а ця норма набрала чинності з 01 січня 2017 року.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.
Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Міністерства оборони України на постанову на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук