Справа № 461/3201/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9309/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про зобов'язання виплатити одноразову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (далі Управління) з вимогами про зобовязання виплатити одноразову допомогу після смерті батька та стягнути судові витрати по справі.

Позовні вимоги аргументовано тим, що 18.11.2012 помер її батько ОСОБА_3 Позивач звернулася до Управління із заявою про отриманням одноразової допомоги на поховання батька, однак відповідач відмовив, мотивуючи тим, що таку допомогу вже отримала ОСОБА_4 Позивач зазначає, що ОСОБА_4 не є членом сім'ї померлого, не здійснювала жодних витрат на поховання ОСОБА_3, відтак відповідач неправомірно виплатив одноразову допомогу ОСОБА_4 Всі витрати на поховання батька позивачка здійснювала особисто, що підтверджується свідоцтвом про поховання р.н. 3712 від 20.11.2012 та договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 011010 від 20.11.2012.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2017 року задоволено адміністративний позов, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленою постановою суду, Управлінням подано апеляційну скаргу. Вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови судом порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають нормам чинного законодавства та неповністю з'ясовано обставини справи, а тому її скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тотожними доводами, що в запереченні на позовну заяву, зазначаючи, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України. У законодавстві про пенсійне забезпечення військовослужбовців визначено, що право на отримання допомоги в разі смерті пенсіонера належить членам його сімї або особі, яка здійснила його поховання. Тому ОСОБА_4, як особі, яка відповідно до довідки від 22.11.2012 року № НОМЕР_1 - 507 здійснила поховання ОСОБА_3, Управлінням виплачено допомогу на поховання. Твердження позивача про те, що довідка ЛКП - 507 не може бути підставою для виплати допомоги сторонній особі на поховання вважає необґрунтованим.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою померлого ОСОБА_3 Івановича, який отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджено копією свідоцтва про народження.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 18 листопада 2012 року.

14 листопада 2016 року позивач первинно звернулась до Управління про виплату допомоги на поховання ОСОБА_5, а у пізніших заявах уточнила про виплату допомоги на поховання батька ОСОБА_3

Підставою для отримання допомоги на поховання позивач вказала наявність родинних відносин з покійним, а також здійснення нею поховання свого батька.

Листами № 1167/0-20 від 07.12.2016, 243/0-20 від 15.02.2017, 418/0-20 424/0-20 від 15.03.2017 головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило ОСОБА_2 у виплаті зазначеної допомоги, оскільки кошти на поховання ОСОБА_3 вже отримані іншою особою - ОСОБА_4, яка надала відповідний пакет документів, а саме: оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 20.11.2012 № 8 та довідку ЛКП 507 від 22.11.2012 за №1964, на підставі чого допомогу на поховання ОСОБА_3 було виплачено саме їй як особі, яка здійснила його поховання.

Згідно абзацу четвертого статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (в редакції, який діяв станом на 20.11.2012) передбачено, що в разі смерті пенсіонера членам його сім'ї або особі, яка здійснила його поховання, виплачується для цього допомога в розмірі тримісячної пенсії, але не менше п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Пунктом п. 5.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 22.11.2005 передбачено, що особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання та довідку про смерть пенсіонера або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.

Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання видається у порядку, передбаченому підпунктом «в» пункту 3.3 Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 25.07.2008 за № 691/15382.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.11.2012 ОСОБА_4 звернулась до управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про виплату допомоги на поховання ОСОБА_3 До заяви було додано оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 20.11.2012 № 8, виданого Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції та довідку №1964 від 22.11.2012, видану Львівським комунальним підприємством - 507 про те, що ОСОБА_4 дійсно займалась похованням ОСОБА_3

Таким чином, враховуючи норми права, які регулюють спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_4 як особі, яка здійснила поховання ОСОБА_3, головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області правомірно виплачено допомогу на поховання ОСОБА_6 в розмірі, визначеному ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Повторне звернення до пенсійного органу, на обліку в якому перебував померлий пенсіонер, для виплати допомоги на поховання, яка вже виплачена, чинним законодавством України не допускається, а тому колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про безпідставність позивних вимог, в задоволенні яких необхідно відмовити.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової допомоги на поховання її батька листом від саме 07.12.2016, а позивач звернулася в суд із даним позовом 10.05.2017 (згідно поштового конверту, яким надіслано позовну заяву в суд 04.05.2017), тобто в межах строку звернення із позовом до суду, а тому колегія суддів не приймає покликання апелянта на пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного у справі спірного права.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було ухвалено судове рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 02 серпня 2017 року у справі № 461/3201/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повний текст виготовлено 19.09.2017р.