Справа № 826/7510/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 вересня 2017 року № 826/7510/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправною та скасування вимоги, рішення та зобов'язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Автобансервіс») звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач) в якому просили визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 04.05.2017 № №127-17 про сплату податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 2 434 297,03 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 №24811/10/28-10-17-02-23; зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС вжити заходів щодо припинення податкової застави майна ТОВ «Автобансервіс» і внесення про це інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна; визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку ТОВ «Автобансервіс» шляхом відображення сплати сум податку на додану вартість за 2015 за платіжними дорученнями №№ 213057844, 213057841, 213057840, 213057839, 213057838, 213057845 від 04.09.2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн.; зобов'язати Офіс великих платників податків ДФС привести у відповідність інтегровану картку особового рахунку ТОВ «Автобансервіс» шляхом відображення сплати сум податку на додану вартість за 2015 за платіжними дорученнями №№ 213057844, 213057841. 213057840. 213057839. 213057838, 213057845 від 04.09.2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн. та/або шляхом прийняття рішення про списання суми податкового боргу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду на 27.06.2017 року.

Судове засідання призначене на 27.06.2017 року відкладалось на 17.08.2017 року та 23.08.2017 року у зв'язку з неявкою сторін.

В судовому засіданні 23.08.2017 року представник відповідача не заперечував проти переходу у письмове провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд Ухвалою від 23 серпня 2017 року перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.05.2017 на адресу позивача надійшли податкова вимога від 04.05.2017 №127-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23 та лист від 05.05.2017 Про надання переліку ліквідних активів від 05.05.2017 № 24813/10/28-10-17-02-23, яким відповідач повідомляє позивача, що «станом на 14.02.2017 згідно інтегрованих карток платника ТОВ «Автобансервіс» () обліковується податковий борг з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 2 434 297,03 грн.

ТОВ «Автобансервіс» направив лист №01-14/2903 від 04.09.2015 за місцем обліку до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, яким повідомив про сплату грошових зобов'язань з податку на додану вартість за 2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн. До листа позивачем було додано копії вказаних платіжних доручень. ОДПІ отримала даного листа 07.09.2015 про що свідчить відбиток штампу на листі. Так, позивач виконав всі дії, які повинен був виконати у даній ситуації, як і роз'яснено в листі ДФСУ від 16.10.2015 №9647/Б/99-99-10-03-02-14 «Про надання роз'яснення». Проте, ОДПІ не були вжиті відповідні заходи для внесення змін до інтегрованої картки особового рахунку позивача, у зв'язку із сплатою ним податку на додану вартість.

Позивач, не погоджується зі спірною вимогою, спірним рішенням, та вважає їх необґрунтованими, помилковими, передчасними та такими що не відповідають дійсним обставинам справи звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Згідно із п.59.3 ст.59 ПКУ податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми податкового зобов'язання. За приписами п.59.4 податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки.

У відповідності до п. 89.1 ст.89 ПКУ підставами виникнення податкової застави є несплата у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Зазначені норми регламентують виникнення та строки податкової застави, а прийнятий на виконання положень вказаної статті підзаконний нормативний акт, а саме наказ Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року N 1043 "Про затвердження порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби" конкретизує джерела визначення строку (дати) виникнення права податкової застави. Тож, відповідно до п. 1.8 Порядку день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних автоматизованої інформаційної системи, що ведеться органами державної податкової служби відповідно до законодавства.

Статтею ст. 93 ПКУ передбачені підстави припинення податкової застави та виключення майна з державних реєстрів застав нерухомого або рухомого майна. Пунктом 93.2 Кодексу встановлено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та його виключення з державних реєстрів застав рухомого або нерухомого майна є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5. Пункт 93.1 встановлює строк з якого податкова застава припиняється. Отже, податкова застава припиняється з дня:- пп. 93.1.1 - отримання органом державної податкової служби підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку. Відповідно до підпункту 14.1.152 Кодексу погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Визначення підстав припинення податкової застави у редакції підпункту 93.1.3 Кодексу передбачає застосування загального принципу, встановленого статтею 23 Закону України N 784-XIV від 30.06.99 р. "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якого «з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника, і не передбачає надання платником податку іншого процесуального документу, окрім постанови про визнання платника податків банкрутом».

Відповідно до п.93.2 ст.93 ПКУ підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з державних реєстрів застав рухомого або нерухомого майна є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті. Тобто, підставою для звільнення майна з- під податкової застави у випадку, визначеному п.п.93.1.1 п.93.1 ст.93 ПКУ є документ, що підтверджує зарахування суми податкового боргу на відповідний рахунок, призначений для сплати, у даному випадку ПДВ. .

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем, 04.09.2015 позивачем не порушуючи терміни сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 2015 було сплачено через AT «Банк «Національні інвестиції» згідно платіжних доручень на загальну суму 2 642 900,00 грн., а саме:

1. №213057844 від 04.09.2015 на суму 463 900,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734; 14010100; Податок на додану вартість за 2015.

2. № 213057841 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734;14010100; Податок на додану вартість за 2015.

3. №213057840 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734;14010100; Податок на додану вартість за 2015.

4. №213057839 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *;101;31982734;14010100; Податок на додану вартість за 2015.

5. №213057838 від 04.09.2015 на суму 500 000,00 грн. Призначення платежу *; 101 ;31982734; 14010100; Податок на додану вартість за 2015.

6. №213057845 від 04.09.2015 на суму 179 000,00 грн. Призначення платежу *; 101 ;31982734; 14010100; Податок на додану вартість за 2015.

Згідно відміток AT «Банк «Національні інвестиції» вказані платіжні доручення прийняті банком до виконання 04.09.2015 року.

Дані платіжні доручення було прийнято установою банку, що підтверджується відповідними відмітками банку на платіжних дорученнях. Станом на дату прийняття платіжних доручень банком залишок коштів на поточному рахунку Позивача був достатнім для перерахування зазначених у платіжних дорученнях сум до бюджету, що підтверджується довідкою по особовому рахунку видана тимчасовою адміністрацією ПАВТ «Банк «Національні інвестиції» залишок складав 2 642 947,04 грн.

Разом з цим, відповідачем 04.05.2017 року було виставлено вимогу №127-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23.

Позивач зазначає, що свій обов'язок платника податків він виконав у повному обсязі передачею до установи банку платіжних доручень для перерахування вказаних сум до бюджету.

Проте, з незрозумілих для позивача причин, банк своєчасно не провів операцію по перерахуванню коштів.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком у платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система. Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказу.

У листі від 03.12.2008 р. №1192/16/22-2015 ДПА України роз'яснила: «банк несе відповідальність за своєчасне виконання платіжних доручень клієнтів на перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів (за винятком випадків, передбачених нормами діючого законодавства). При цьому обов'язок юридичної та фізичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється зі сплатою податку і збору (обов'язкового платежу)».

Згідно постанови ВАСУ від 24 жовтня 2012 р. по справі № К/9991/44554/12 судом зазначено, що «конституційний обов'язок платника щодо сплати податків слід вважати виконаним з того часу, коли вилучення частини його майна, призначеної для сплати в бюджет податку, фактично відбулося. У даному випадку таке вилучення відбулося в момент передачі готівкових коштів банку за платіжним документом для сплати податку. Це, в свою чергу, свідчить і про сплату відповідачем податку. При цьому платник податків не несе відповідальності за дії банківських і кредитних установ, які беруть участь в багатостадійному процесі сплати і перерахування податків до бюджету».

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність скасування податкової вимоги від 04.05.2017 №127-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 № 24811/10/28-10-17-02-23.

Що стосується вимоги про зобов'язання податкового органу до вжиття заходів припинення податкової застави та внесення інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, не підлягає задоволенню, з огляду на те, позивачем не надані докази, в обґрунтування заявлених вимог про наявність податкової застави ТОВ «Автобансервіс», а також доказу з приводу того, що в Державний реєстр внесена будь-яка інформація про обтяження нерухомого майна позивача, також, позивачем вказана вимога не конкретизована, оскільки не визначено, яких саме заходів має вжити податковий орган по припиненню податкової застави майна позивача, якщо така є.

Що вимоги про зобов'язання податкового органу внести в інтегровану картку ТОВ «Автобансервіс» відомостей про сплату ПДВ, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., "дискреційними повноваженнями, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати є повноваження, які він реалізовує з певною свободою розсуду, обираючи з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин".

Інтегрована картка платника податків є формою оперативного обліку податків, зборів, митних платежів та єдиного внеску, передоплати (доплати), що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи - п.1.3 Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, митних платежів та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів.

Інтегрована картка призначена для інформаційно-аналітичного та організаційно-технологічного забезпечення службової діяльності структурних підрозділів податкових органів.

Згідно положень п.1.7 Порядку забезпечення контролю за достовірністю відображення в інформаційній системі показників стану розрахунків платників, механізму виявлення, усунення та упередження випадків неповного, неправильного або несвоєчасного відображення облікових показників структурними підрозділами за закріпленими напрямами роботи, некоректного формування зведених і звітних показників центральної бази даних здійснюється у порядку, встановленому Міндоходів.

Відповідно до пункту 13 Порядку №765 занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Порушення податковим органом Порядку №1588 та Порядку №765 в частині неналежного здійснення обліку узгоджених сум грошових зобов'язань, може свідчити про неналежну організацію роботи податкової інспекції та відсутність контролю за діяльністю органу з боку її керівника, що не є підставою для втручання суду в діяльність таких органів шляхом спонукання до вчинення дій з виправлення (зміни, занесення, перенесення чи включення/виключення) певної інформації, а лише підставою для реагування у вигляді окремої ухвали суду.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суди не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень. Тобто, адміністративний суд не вправі замість відповідних суб'єктів -адміністративних органів (у даному випадку структурних підрозділів територіальних органів ДФС), приймати рішення щодо внесення будь-якої інформації в оперативний облік відповідача.

Крім того. суд звертає увагу, що факт надходження грошових коштів на відповідний рахунок Держказначейства згідно платіжних доручень №№ 213057844, 213057841. 213057840. 213057839. 213057838, 213057845 від 04.09.2015 на загальну суму 2 642 900,00 грн. у судовому засіданні не встановлений та будь-якими доказами не підтверджений.

Щодо встановлення контролю за виконанням судового рішення суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов'язком суду, а також приписи ст.ст. 2, 3, 14 КАС України щодо обов'язковості судових рішень, ст.181 КАС України щодо процесуальної можливості сторони виконавчого провадження оскаржити дії державного виконавця у процесі виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 04.05.2017 № №127-17 про сплату податкового боргу з податку на додану вартість.

Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 05.05.2017 №24811/10/28-10-17-02-23

В решті позову відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 14304,82 грн. за рахунок асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій