Справа № 813/1699/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7548/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування повідомлення, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

04.05.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:

визнати протиправним і скасувати повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 від 18.04.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;

зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження про зобов'язання Апарату Верховної Ради України надати ОСОБА_1 автентичний переклад державною мовою усіх реплік (коментарів, виступів, доповідей, заяв), які опубліковані іноземною мовою у стенограмі засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції від 16.03.2016р., оприлюднену на офіційному веб-сайті ВРУ, після пред'явлення виконавчого листа від 07.02.2017 №813/2735/16.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 від 18.04.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження про зобов'язання Апарату Верховної Ради України надати ОСОБА_1 автентичний переклад державною мовою усіх реплік (коментарів, виступів, доповідей, заяв), які опубліковані іноземною мовою у стенограмі засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання протидії корупції від 16.03.2016р., оприлюднену на офіційному веб-сайті ВРУ, після пред'явлення виконавчого листа від 07.02.2017 №813/2735/16.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що лише відсутність у виконавчому листі імені, по батькові посадової особи, якого його видала, не є безумовною підставою для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання та не узгоджуються з вимогами законодавства, оскільки останнім не були використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Також судом першої інстанції враховуються обґрунтування позовних вимог позивача в частині зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження, оскільки судом встановлено протиправність і скасовано спірне повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, в якому зазначено лише одна підстава повернення, відтак у відповідача є обов'язок згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2017 року та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що у пред'явленому на виконання виконавчому листі №813/2735/16, виданому 07.02.2017р. Львівським окружним адміністративним судом, не зазначено прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, що суперечить та не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Тому державним виконавцем вжито усіх заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Законом чітко визначено дії, які повинен проводити державний виконавець, інших повноважень йому не надано. В даному випадку, у державного виконавця не було жодної правової підстави для відкриття виконавчого провадження чи вжиття заходів примусового виконання до боржника.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов на виконання виконавчий лист №813/2735/16, виданий 07.02.2017 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов'язати Апарат Верховної Ради України надати ОСОБА_1 автентичний переклад державною мовою усіх реплік (коментарів, виступів, доповідей, заяв), які опубліковані іноземною мовою у стенограмі засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання протидії корупції від 16.03.2016р., оприлюднену на офіційному веб-сайті ВРУ.

18.04.2017 року за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О., керуючись п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яким виконавчий лист №813/2735/16, виданий 07.02.2017 року Львівським окружним адміністративним судом, повернуто позивачу без прийняття до виконання. Підставою для винесення повідомлення позивача про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.04.2017р. слугував висновок державного виконавця про те, що у пред'явленому виконавчому документі не зазначено прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В силу ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі п.2 ч.1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - постанов судів у адміністративних справах.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

У разі пред'явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Частиною 2,3 вказаної статті визначено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Згідно частини 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

У відповідності до вимог частини 1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження. їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Пунктами 3, 10, 22 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно частини 4, 5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

З аналізу вказаних норм, апеляційний суд дійшов, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим же Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, також виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим же Законом, до суду, який видав виконавчий документ, здійснювати інші повноваження, передбачені цим же Законом тощо.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у виконавчому листі імені, по батькові посадової особи, яка його видала, не є безумовною підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та не узгоджуються з вимогами законодавства, оскільки останнім не були використані в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державно, виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. за вих. №8511-0-33-17/20.1/21 від 18.04.2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження про зобов'язання Апарату Верховної Ради України надати ОСОБА_1 автентичний переклад державною мовою усіх реплік (коментарів, виступів, доповідей, заяв), які опубліковані іноземною мовою у стенограмі засідання Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції від 16.03.2016р., оприлюднену на офіційному веб-сайті ВРУ, після пред'явлення виконавчого листа від 07.02.2017 №813/2735/16 є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 червня 2017 року у справі №813/1699/17 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування повідомлення, зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник