Справа № 826/5842/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Справа № 826/5842/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до заступника керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Смірнової Олени Львівни про визнання бездіяльності та дій протиправними і зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до заступника керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Смірнової Олени Львівни (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення на підставі ст. 212-3 КУпАП та направлення його до суду;

- визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття протиправного рішення;

- зобов'язання відповідача скласти за заявами ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення від 29.03.2017 р. за вхідними №№ 288209.17/26, 288210.17/26 протоколи про адміністративне правопорушення на підставі ст. 212-3 КУпАП та направити їх до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по задоволення його позовних вимог, так як, на думку апелянта, оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.02.2017 р. позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві зі скаргами на бездіяльність державного виконавця у межах виконавчого провадження № 53088372 щодо виконання відповідного судового рішення.

29.03.2017 р. позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявами №№ 288209.17/26, 288210.17/26, в яких повідомив про ненадання йому начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві відповіді на скарги від 08.02.2017 р., 10.02.2017 р. у строк, встановлений законом, що на його думку, є адміністративним правопорушенням, у зв'язку з чим він просить Уповноваженого ВРУ з прав людини скласти відповідні протоколи про адміністративне правопорушення на підставі ст. 212-3 КУпАП та направити їх до суду.

Листами від 12.04.2017 р. №№ 288209.17/26, 288210.17/26-189 Секретаріатом Уповноваженого ВРУ з прав людини за підписом заступника керівника Смірнової О.Л. позивача було повідомлено про результати розгляду його заяв та, зокрема зазначено, що скарги на дії або бездіяльність державного виконавця не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», а є клопотанням, порядок розгляду якого визначено Законом України «Про виконавче провадження», що виключає правові підстави для розгляду заяв позивача Уповноваженим ВРУ з прав людини.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо складання протоколів про адміністративне правопорушення на підставі ст. 212-3 КУпАП та направлення їх до суду, звернувся з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скарги на дії державного виконавця були подані позивачем у порядку Закону України «Про виконавче провадження» і на виниклі правовідносини не поширюються норми Закону України «Про звернення громадян», що виключає підстави для застосування Уповноваженим ВРУ з прав людини відповідних заходів реагування за КУпАП.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 р. № 776/97-ВР (далі - Закон № 776/97-ВР), «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), Порядком оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженим наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 р. № 3/02-15 (далі - Порядок № 3/02-15).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.3 ст.74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Згідно зі ст. 12 Закону № 393/96-ВР дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Частино 2 статті 4 Закону № 776/97-ВР регламентовано, що Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

У відповідності до ст. 17 Закону № 776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку № 3/02-15 цей Порядок визначає механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачено статтями 188-39, 188-40 та 212--33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Уповноважені особи складають протоколи про адміністративні правопорушення за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; неповідомлення або несвоєчасне повідомлення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про обробку персональних даних або про зміну відомостей, які підлягають повідомленню згідно із законом, повідомлення неповних чи недостовірних відомостей; невиконання законних вимог (приписів) Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або визначених ним посадових осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо запобігання або усунення порушень законодавства про захист персональних даних; недодержання встановленого законодавством про захист персональних даних порядку захисту персональних даних, що призвело до незаконного доступу до них або порушення прав суб'єкта персональних даних; неоприлюднення інформації, обов'язкове оприлюднення якої передбачено законами України «Про доступ до публічної інформації» та «Про засади запобігання і протидії корупції»; порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтованого віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірної відмови в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації; обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом; ненадання доступу до судового рішення або матеріалів справи за заявою особи, а також інше порушення Закону України «Про доступ до судових рішень»; незаконної відмови у прийнятті та розгляді звернення, іншого порушення Закону України «Про звернення громадян».

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що компетенція Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування заходів реагування в порядку КУпАП поширюється на правопорушення виявлені за зверненнями осіб в порядку Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, повноваження зазначеного суб'єкта влади не можуть ототожнюватися з діяльністю інших органів державної влади, націленою на захист прав особи, та/або підміняти їх, а покликані доповнювати існуючі засоби захисту.

Тож, у разі використання особою процедури захисту її прав та інтересів, які вона вважає порушеними, в адміністративному досудовому порядку, регламентованому Законом України «Про виконавче провадження», Уповноважений ВРУ з прав людини не може підміняти відповідні органи державної влади, до компетенції яких, згідно зі ст. 74 вказаного Закону, віднесено здійснення розгляду скарг на дії, рішення та бездіяльність посадових осіб та органів ДВС.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що заяви від 29.03.2017 р. до Уповноваженого ВРУ з прав людини подані позивачем з приводу бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо розгляду скарг позивача на бездіяльність державного виконавця при виконанні рішення суду у межах відповідного виконавчого провадження, тобто щодо правовідносин, які регулюються Законом України «Про виконавче провадження» і на які, відповідно, не поширюються норми Закону України «Про звернення громадян».

Отже застосування заходів реагування в порядку КУпАП за вказаними заявами позивача виходить за межі компетенції Уповноваженого ВРУ з прав людини.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що відповідач, надаючи позивачу відповіді від 12.04.2017 р. №№ 288209.17/26, 288210.17/26-189 на його заяви від 29.03.2017 р., діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених діючим законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що скарги, подані ним до начальника відділу ДВС, залишилися не розглянутими, колегія суддів вважає такими, що не надають підстав для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі, оскільки, як було встановлено вище, законодавством, зокрема ст. 74 Закону № 1404-VIII регламентовано спосіб захисту апелянтом його прав, які він вважає порушеними, і застосування у даному випадку Уповноваженим ВРУ з прав людини заходів реагування, як про таке просить апелянт, призведе до порушення норм ст. 4 Закону № 776/97-ВР та Порядку № 3/02-15.

Твердження апелянта про те, що Уповноважений ВРУ з прав людини наділений компетенцією щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки, як було встановлено вище, законодавством чітко регламентовано правові підстави для реалізації зазначеним суб'єктом владних повноважень вказаної компетенції, які у даному випадку відсутні.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 липня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 липня 2017 року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, у відповідності до ч.3 ст.160 КАС України, виготовлено 20 вересня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.