Справа № 821/1246/17
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1246/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Держпраці у Херсонській області до Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання рішення незаконним, -

встановив:

18 серпня 2017 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна Головного управління Держпраці у Херсонській області (далі - позивач, ГУ Держпраці у Херсонській області) до Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач, ВДВС) про визнання рішення незаконним, а саме:

- визнати незаконним рішення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.05.2017 року, винесене в.о. начальника Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за результатами розгляду заяви про примусове виконання постанови №21с від 09.02.2017 року;

- зобов'язати Великолепетиський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.02.2017 р. №21с.

Обґрунтовуючи свою правову позивач зазначає, що 14 серпня 2017 року на його адресу надійшло повідомлення ВДВС про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.05.2017 року, відповідно до якого виконавчий документ (постанова від 09.02.2017 року №21с) не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі п.6 ст.4 зазначеного Закону підлягає поверненю. З посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження», Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (затверджений постановою КМ України №509 від 17.07.2013 року) обґрунтовує правомірність своїх вимог. Все це на думку позивача є підставами для постановлення судового рішення про визнання рішення незаконним.

Представник позивача 19 вересня 2017 року подав до суду клопотання про проведення судового засідання в порядку письмового провадження.

Відповідач 18 вересня 2017 року подав до суду письмової заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з таких підстав. З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закону України «Про виконавче провадження», в якому у ст.4 встановлені вимоги, яким повинен відповідати виконавчий документ. Пункт 3 частини 1 статті 4 зазначеного Закону передбачає, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи. В наданій для виконання постанові «Про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами» №21-с від 09.02.2017 року відсутні число, місяць, рік народження фізичної особи-боржника ОСОБА_1. З наведеного відповідач робить висновок про безпідставність позовних вимог та про наявність підстав для повної відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 19 вересня 2017 року ухвалено подальший розгляд справи проводити в письмовому провадженні.

Розглянувши надані сторонами документи, зваживши доводи представника позивача викладені в адміністративному позові, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2017 року керівником позивача видано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №21с про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 320000 грн.

Стосовно боржника зазначено наступні дані: реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; юридична адреса АДРЕСА_2; фактична адреса АДРЕСА_1.

13 березня 2017 року на адресу відповідача направлено заяву про відкриття виконавчого провадження №01-08/1/553 додатком до якої є вищезазначена постанова.

27 липня 2017 року на адресу відповідача направлено запит №01-08/1/1901 про стан розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження, в якому позивач просив повідомити про стан виконавчого провадження з виконання постанови №21с від 09.02.2017 року.

14 серпня 2017 року на адресу позивача надійшло повідомлення ВДВС від 04 травня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

Підставою для повернення виконавчого документу є невідповідність його вимогам ст.4, а саме: відповідно до п.3 ч.1 у виконавчому листі документі зазначається дата народження боржника. За відсутності дати народження технічно неможливо відкрити виконавче провадження, оскільки Автоматизована система виконавчих проваджень містить обов'язкові для заповнення поля.

Позивач вважає дії ВДВС протиправними та просить зобов'язати відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови №21с від 09.02.2017 року.

При вирішенні спору по суті, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи (п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавчий документ повернуто стягувачу не протягом трьох робочих днів (починаючи з 05 травня 2017 року), а лише 09 серпня 2017 року (відтиск штемпеля на поштовому відправленні №315).

Реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України (ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час реєстрації виконавчого документа відповідальна особа (приватний виконавець або його помічник) зобов'язана(ий) внести до Системи такі відомості:

дата надходження виконавчого документа;

найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім'я, по батькові приватного виконавця, до якого надійшов виконавчий документ;

кореспондент, дата та номер заяви (супровідного листа) про відкриття виконавчого провадження (у разі якщо виконавчий документ надійшов без заяви (супровідного листа), робиться відповідна відмітка);

назва виконавчого документа, дата й номер видачі;

найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, що видав(ла) документ;

прізвище, ім'я, по батькові (за наявності) для фізичної особи або повне найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - стягувача; прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), число, місяць, рік народження для фізичної особи або повне найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - боржника;

адреса стягувача, адреса боржника, зазначена у виконавчому документі або заяві про примусове виконання рішення;

категорія стягнення за виконавчим документом згідно з пунктом 9 розділу I цього Порядку;

дата набрання рішенням законної (юридичної) сили;

резолютивна частина рішення (у тому числі сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом);

відомості про негайне виконання рішення (за наявності);

відомості про заяву стягувача про накладення арешту на майно боржника одночасно з відкриттям виконавчого провадження (за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків - боржника - фізичної особи (за наявності);

номер телефону, факсу (телефаксу), адреси електронної пошти стягувача та боржника (за наявності);

відомості щодо серії та номера паспорта фізичної особи - боржника (за наявності);

реквізити рахунків стягувача та боржника (за наявності) (п.2 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження).

Відповідач вважає фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 фізичною особою - громадянином, як наслідок стверджує про необхідність зазначення його дати народження у виконавчому документі.

Проте з такою позицією відповідача суд не може погодитись з таких підстав.

Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом (ч.1 ст.58 Господарського кодексу України).

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ч.1 ст.51 Цивільного кодексу України).

В Законі України «Про виконавче провадження» відсутні будь-які вказівки щодо зазначення дати народження фізичної особи-підприємця, натомість вказується на обов'язок зазначати у виконавчому листі дату народження фізичної особи. Спеціальний статус фізичної особи-підприємця, як суб'єкта господарювання не дає підстав ототожнювати його з фізичною особою - громадянином, яка не володіє цим статусом та відповідним колом прав та обов'язків.

Тобто, до фізичної особи-підприємця слід застосовувати ті ж норми спеціального законодавства, що й до юридичних осіб. Зазначене кореспондується з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

У виконавчому документі зазначаються:

ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) (п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Дослідивши постанову №21с від 09.02.2017 року, суд встановив, що позивач зазначив реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи-підприємця, зазначив юридичну та фактичну адреси боржника.

Відповідач помилково застосував п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин, а інших підстав для повернення постанови №21с від 09.02.2017 року без виконання ВДВС не зазначила.

З урахуванням викладеного повідомлення від 04 травня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, винесене в.о. начальника Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за результатами розгляду заяви про примусове виконання постанови №21с від 09.02.2017 року не містить ознак правомірності та обґрунтованості, як наслідок визнається протиправним.

Зі змісту рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R/80/2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.

Викладене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.02.2017 р. №21с.

Натомість у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту порушених прав буде зобов'язання Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.02.2017 р. №21с

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про неправомірність дій відповідача.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Головного управління Держпраці у Херсонській області до Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання рішення незаконним - задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.05.2017 року, винесене в.о. начальника Великолепетиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за результатами розгляду заяви про примусове виконання постанови №21с від 09.02.2017 року.

Зобов'язати Великолепетиський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.02.2017 р. №21с.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 11.5.