Справа № 226/1375/17
Суддя: Салькова В. С.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/1375/17
Провадження № 2-а/226/119/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.09.2017 місто Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, в обґрунтування якого зазначила, що 23.01.2012 в неї народилася дочка ОСОБА_3, у звязку з чим їй в м. Донецьку виплачувалась допомога при народженні дитини, виплата якої була припинена через нездійснення УСЗН за місцем отримання такої допомоги своїх повноважень через проведення АТО. У звязку з тимчасовою окупацією міста Донецьк, де вона разом з сімєю мешкала, позивач навесні 2016 року вимушена була виїхати до м. Мирнограда Донецької області та 11.04.2016 управлінням соціального захисту населення Мирноградської міської ради була взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Також вона звернулась до управління з документами про поновлення виплати допомоги при народженні дитини, однак не отримала жодної виплати. Лише в червні 2017 року нею була отримана відповідь управління від 02.06.2017 на адвокатський запит, з якої вбачається, що їй було відмовлено у призначенні допомоги з підстави пропущення строків звернення за поновленням такої виплати на підставі п.13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, відповідно до якого виплата допомоги при народженні дитини поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати до органу, що призначив державну допомогу, з письмовою заявою. Вважає, що вона звернулась за виплатою державної допомоги у строк, але перестала отримувати таку допомогу не зі своєї вини, оскільки загальновідомим є факт, що з 2014 року на сході країни ведуться бойові дії, у звязку з чим всі державні органи припинили здійснення діяльності на непідконтрольній Україні території, до якої входить і м. Донецьк. Крім того, вважає, що ч.9 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» містить вичерпний перелік підстав, з яких виплата допомоги при народженні дитини може бути припинена, і проведення антитерористичної операції на території м. Донецька та Донецької області не може бути підставою для припинення їй такої виплати. Просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати управління здійснити їй нарахування і виплату недоотриманої допомоги при народженні дитини згідно з її заявою від 11.04.2016.

В судове засідання сторони не прибули, від позивача, її представника і представника відповідача в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ч.4 ст.122 КАС України розгляд справи відбувається у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Відповідачем у справі надані суду письмові заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1, де зазначено, що позивач 11.04.2016 дійсно звернулась до управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, рішенням управління від 29.04.2016 їй відмовлено у призначенні допомоги. Стаття 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» №2811 від 21.11.1992 та Порядок призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми від 27.12.2001 №1751 визначають, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, має відповідну довідку. За відомостями Донецького обласного центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат, державна допомога при народженні дитини позивачеві була виплачена по 31.12.2014, тобто, більш ніж за 12 місяців до моменту звернення ОСОБА_1 до відповідача. Таким чином, у управління відсутні правові підстави для призначення і виплати допомоги, а рішення є обґрунтованим і законним. Просить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що 23.01.2012 у позивача в м. Донецьку народилась дочка ОСОБА_3 (а.с.6).

З 11.04.2016 позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувають на обліку в УСЗН Мирноградської міської ради як внутрішньо переміщені особи. Фактичною адресою місця їх проживання/перебування у довідці зазначено: Донецька область, м. Димитров (нині Мирноград), м-н Світлий, 36/23 (а.с.7).

11.04.2016 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини (а.с.33-34), разом з цим просила запросити її електронну особову справу (а.с.35) та окремою заявою повідомила, що первісно вона оформлювала вказану допомогу в м. Донецьку, остання виплата була у вересні 2014 року, в інших управліннях на території України вона допомогу не отримує (а.с.36). Згідно з рішенням відповідача від 29.04.2016, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини у звязку з тим, що звернення за поновленням допомоги надійшло пізніше, ніж через 12 календарних місяців після припинення виплати допомоги (а.с.32).

З інформації, наданою Донецьким обласним центром по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат, позивач ОСОБА_1 була одержувачем державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, така допомога позивачеві була виплачена по 31.12.2014 (а.с.38).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях».

За змістом п.п.2) п.3 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», Кабінет Міністрів України у тижневий строк вживає заходи щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 07.11.2014 №1085-р., м. Донецьк включене до зазначеного переліку.

В силу вимог ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону дитинства» з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сімях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сімям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.9 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Рішенням КСУ №3-рп/2016 від 08.06.2016 визнаний неконституційним абз.7 ч.9 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» щодо припинення виплати допомоги «у разі виникнення інших обставин».

Одночасно відповідно до п.п.54, 55 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми №1751, в разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сімям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення. Допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку. Призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сімям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, вини позивача в неотриманні допомоги по народженні дитини немає. Підстави, визначені ч.9 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», відсутні.

Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п.12 Порядку №1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Таким чином, вищенаведеним Порядком встановлено річний строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, а в даному випадку позивач фактично зверталась до відповідача за продовженням виплати цієї допомоги, оскільки виплату допомоги вже було їй призначено в 2012 році в м. Донецьку.

Отже, посилання відповідача в своєму рішенні від 29.04.2016 на п.12 Порядку №1751 є безпідставним.

Суд зауважує, що при зверненні позивача до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини відповідач в межах своїх повноважень, враховуючи статус позивача особи, яка тимчасово перемістилася з території, тимчасово неконтрольованої Україною, правильно вжив заходів щодо перевірки відомостей про призначення та виплату такої допомоги позивачеві, отримав відомості про одержання ОСОБА_1 такої допомоги по 31.12.2014.

Тобто, фактично позивач звернулася до відповідача із заявою про продовження виплати допомоги при народженні дитини, а відповідач, знаючи про це, безпідставно відмовив у призначенні вже призначеного раніше виду допомоги.

Враховуючи встановлені порушення з боку відповідача суд дійшов висновку з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача відповідно до статті 11 КАС України вийти за межі позовних вимог і визнати неправомірним та скасувати рішення УСЗН Мирноградської міської ради від 29.04.2016 щодо звернення ОСОБА_1 Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що про відмову у призначенні допомоги позивач дізналася з листа відповідача від 02.06.2017, надісланого за адвокатський запит представника позивача адвоката ОСОБА_2, при цьому з цієї відповіді (а.с.8) не вбачається, що до неї додавалася копія рішення про відмову у призначенні допомоги від 29.04.2016, відповідь не містить прямого посилання на факт наявності цього рішення. Таким чином, суд вважає, що позивачеві було відомо саме про незадоволення її заяви, але не про конкретний документ, прийнятий за наслідками вирішення вимог.

Крім того, за приписами пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 (з наступними змінами), особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З системного аналізу наведених норм Закону вбачається, що чинним законодавством не передбачені обмеження в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, припиненої не з вини одержувача.

Отже, враховуючи зазначене, обмеження в часі для звернення за поновленням виплати призначеної та частково виплаченої суми допомоги при народженні дитини відсутні.

Крім того, суд зауважує, що позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач , в сім'ї якої виховується та проживає малолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в поновленні виплат державної допомоги при народженні дитини.

Враховуючи, що відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є соціальною державою та повинна забезпечувати соціальний захист своїх громадян, а також те, що соціальна виплата була припинена не з вини позивача, суд вважає, що відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу недоотриману нею допомогу по народженню дитини.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 640,00 гривень (а.с.1).

Відповідно до ст.94 КАС України у випадку задоволення позову повністю на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради всі документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі ст.ст.1,3,46 Конституції, ст.7 Сімейного Кодексу України, ст.13 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», керуючись ст.ст.6, 7, 11, 17-19, 71, 99, 159, 161, 162 КАС України, суд

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради від 29.04.2016 про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої суми допомоги при народженні другої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з січня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: В.С. Салькова