Справа № 243/4732/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кузнецов Р. В.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року справа №243/4732/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Ястребової Л.В., суддів Гаврищук Т.Г. Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2017 року у справі № 243/4732/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Управління соціального захисту населення Слов'янської районної державної адміністрації про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа: Управління соціального захисту населення Слов'янської районної державної адміністрації, в якому просив, визнати протиправними дії (в частині припинення виплати пенсії) Головного управління ПФУ в Донецькій області та визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати позивачу пенсії з жовтня 2016 року; зобов'язати Головне Управління ПФУ в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за вислугою років та сплатити заборгованість за період, починаючи з жовтня 2016 року; звернути постанову до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць; зобов'язати відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення (а.с.1-7).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2017року позовні вимоги задоволено. Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, з 01 жовтня 2016 року; зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_2, та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 жовтня 2016 року; допустив до негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати позивачеві пенсії у межах суми стягнення за один місяць; зобов'язав Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в місячний термін після набуття законної сили цією постановою подати до Слов'янського міськрайонного суду звіт про виконання цієї постанови; судові витрати віднес на рахунок держави (а.с.70-73).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.77-79).

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не застосовано положення статті 99 КАС України, якою передбачено шестимісячний строк звернення до суду. Позивач вважає, що його право порушено з 01.10.2016 року, а позивач звернувся до суду з позовом 17 травня 2017 року, тобто з порушенням шестимісячного строку. Необхідною умовою для поновлення виплати пенсії є фактичне перебування на території підконтрольній Україні та виконання позивачем вимог передбачених Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII). Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року (далі - Постанова № 365) «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрiшньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрiшньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Законодавством передбачено проведення перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрiшньо переміщеної особи, за результатами якого складається акт, який в подальшому вноситься на розгляд Комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, за результатами чого приймається відповідне рішення. 07.12.2016 року до управління надійшов Протокол № 23 Комісії про відмову у відновленні соціальних виплат, через відсутність тимчасово переміщеної особи за фактичним місцем проживання. Апелянт зазначає, що рішення про зупинення виплати пенсії позивачу, прийнято виключно на підставі приписів чинного законодавства, яким регулюються правовідносини в зазначеній сфері. Також апелянт зазначає, що стаття 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) не визначає виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_2 є пенсіонером, отримує пенсію за вислугою років, що підтверджено Пенсійним посвідченням № 03541, виданого Пенсійним фондом України (а.с.15).

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Слов'янської райдержадміністрації від 11 серпня 2015 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, позивача взято на облік, як внутрішньо переміщена особа. Зареєстрованим місцем проживання м. Луганськ, фактичне місце проживання с.Троїцьке Словянського району (а.с.13).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї № 4613 від 01.12.2016 року, позивач за адресою с.Прелесне Слов'янського району не проживає (а.с.65).

Відповідно до Протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 23 від 06.12.2016 року, позивачу на підставі акту № 4613 від 01.12.2016 року відмовлено у призначенні (відновленні) соціальних виплат, у зв'язку з не підтвердженням фактичного проживання (перебування) зазначеного в довідці про взяття на облік, як внутрішньо переміщена особа (а.с.37-38, 64).

Довідкою Черкаської селищної ради Слов'янського району Донецької області № 02-19/6650 від 01.12.2016 року, підтверджено, що позивач за адресою с.Прелесне фактично не проживає (а.с.66).

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходи з того, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з жовтня 2016 року, що не спростовується представником відповідача.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на рішення засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким в призначенні (відновленні) пенсії ОСОБА_3 відмовлено.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з жовтня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на момент припинення виплати пенсії позивачеві, довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України № НОМЕР_1 від 11 серпня 2015 року не була скасована. Також, з вказаної довідки вбачається, що фактичне місце проживання позивача є с.Троїцьке Слов'янського району, а перевірка фактичного проживання (перебування) позивача за адресою зазначеної в довідці про взяття на облік, як внутрішньо переміщена особа, здійснено за адресою с.Прелесне Слов'янського району.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи зазначені обставини, встановлену судом протиправні дії та бездіяльність щодо припинення та невиплати пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2017 р. у справі № 243/4732/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць