Справа № 489/2814/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/2814/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.
19 вересня 2017 року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Потапчука В.О.
судді -Семенюка Г.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком з урахування вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 20.03.2017 року, з урахуванням фактично сплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначив, що 02.09.1996 року йому призначена пенсія за вислугою років за правилами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 20.03.2017 року у зв'язку із набуттям права на пенсію за віком та наявністю відповідного страхового стажу позивач звернувся в Управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, при визначенні розміру пенсії за віком відповідач застосував розрахунок соціальних виплат, виходячи із показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року попереднього призначення пенсії. Вказаний порядок виплати пенсії позивач вважає таким, що не ґрунтується на Законі, у зв'язку із чим звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку скороченого провадження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Зобов'язано Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 пенсії за віком з 20.03.2017 року відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року його звернення за призначенням пенсії за віком, та з урахуванням фактично сплачених сум.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1,2 частини першої ст.183-2.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

З 02.09.1996 року позивачу призначена пенсія за вислугою років за правилами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

20.03.2017 року у зв'язку із набуттям права на пенсію за віком та наявністю відповідного страхового стажу позивач звернувся в Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Задовольняючи заяву позивача, Управління при розрахунку позивачу пенсії за віком виходило із показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за вислугою років.

Як вбачається з письмових заперечень на адміністративний позов, Управління посилається на те, що виплата позивачу пенсії за віком здійснена згідно чинного законодавства.

При цьому, відповідач вказав, що, оскільки фактично розрахунок пенсії відбувався у зв'язку із вибором позивача іншого виду пенсії, тобто переведенням на інший вид пенсії, показник середньої заробітної плати при розрахунку пенсії має бути незмінним, тобто має залишатись таким, яким він був на час призначення пенсії за вислугою років.

За таких обставин, Управління не вбачає правових підстав для проведення позивачу заявленого перерахунку пенсії.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше, у зв'язку із чим у відповідача не було правових підстав для застосування норм законодавства щодо переведення з одного виду пенсії на інший.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 1-1 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно із ст. 7 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб'єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV обчислення пенсії визначається за установленою формулою, в розрахунок якої включається середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Аналіз наведених правових норм показав, що порядок переведення з одного виду пенсії на інший згідно ч. 3 ст. 45 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV регламентований відносно пенсій, призначених саме за цим Законом, і в такому випадку показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом від 09.07.2003 року №1058-IV.

Однак, у випадку із заявою ОСОБА_4 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV він звернувся вперше.

Крім того, після звільнення з військової служби позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

За таких обставин, оскільки призначення позивачу пенсії за віком фактично є новим видом пенсії, обраним позивачем, і не пов'язане із переведенням на інший вид пенсії, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з доводами відповідача про те, що застосування до цих правових відносин підлягає ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.06.2015 року №21-550а14, від 31.03.2015 року по справі №21-612а14, а отже в силу ч. 1 ст. 244-2 КАС України має бути врахована у цій справі при застосуванні таких самих норм права.

Також, судом першої інстанції вірно застосовано правила ч. 1 ст. 94 КАС України, відповідно до яких, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, висновок суду першої інстанції про відшкодування позивачу документально підтверджених судових витрат за рахунок відповідача-суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у цій справі, ґрунтується на правильному застосуванні вказаної норми адміністративного процесуального законодавства.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк