Справа № 462/3275/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8116/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості на постанову Залізничного районного суду м.Львова від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центральний апарат), Львівського міського центру зайнятості про скасування претензії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної служби зайнятості (Центральний апарат), Львівського міського центру зайнятості про скасування претензії.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 30 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним предявлення Львівським міським центром зайнятості 22.03.2016 року претензії ОСОБА_1 щодо відшкодування коштів, витрачених на його професійне навчання за період з 27.11.2009 року до 22.04.2010 року згідно договору від 26.11.2009 року №01920, і скасувати таку претензію.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Львівський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки направлення на працевлаштування безробітним, центром зайнятості видається у разі наявності підходящої роботи та у разі наявності підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного і така особа зобовязана подати протягом семи календарних днів з дня отримання такого направлення центру зайнятості письмову відповідь роботодавця про працевлаштування або відмову у працевлаштуванні, оскільки статус безробітного може бути надано особі лише у разі відсутності підходящої роботи. А отже, ними правомірно застосовано вимоги законодавства України про зайнятість населення щодо підбору підходящої роботи (вакансії) електромонтер з експлуатації лічильників у роботодавця ПАТ «Львівобленерго» та невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин письмової відповіді роботодавця про відмову у працевлаштування за направлення №0081001 є відмовою позивача від підходящої роботи.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Залізничного районного суду м.Львова від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Представники відповідачів в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять постанову Залізничного районного суду м.Львова від 30 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Правові фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов'язкове держане соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року № 1533-III.

Відповідно до ч.2 ст.7 цього Закону видами соціальних послуг за цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» є, зокрема, професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах державної служби зайнятості, на підприємствах, в установах, організаціях.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про зайнятість населення» до заходів щодо сприяння зайнятості населення належать, зокрема, професійна орієнтація та професійне навчання та стимулювання діяльності роботодавців, спрямованої на створення нових робочих місць та працевлаштування безробітних.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 26.11.2009 року між Львівським міським центром зайнятості та ОСОБА_1 укладено договір №01920 про направлення ОСОБА_1 на перепідготовку в КП Львівської обласної ради «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» за професією, спеціальністю, навчальною програмою електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування розряд 3 строком на 4.87 міс. (804 год.) з метою сприяння подальшому працевлаштуванню (а.с. 112).

Згідно протоколу КП ЛОР «Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою» №138-09 від 22.04.2010 року про проведення іспитів, ОСОБА_1 склав кваліфікаційний іспит та йому присвоєно професію - електромонтер з ремонту і обслуговування електроустаткування 3 розряду (а.с. 114).

Наказом від 31.05.2010 року №НТ100531 ОСОБА_1 з 31.05.2010 року знято з обліку через невідвідування ЦЗ більше 30 календарних днів без поважних причин. Крім цього, позивач неодноразово перебував на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості (а.с.160).

17.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся у Львівський міський центр зайнятості із заявою про перереєстрацію його як безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 115) і відповідно до наказу від 17.03.2014 року №НТ140317 позивача поновлено у статусі безробітного, оскільки після припинення попередньої реєстрації безробітного 12.03.2014 року у трудових відносинах не перебував.

01.02.2016 року особистим консультантом позивачу було здійснено підбір підходящої роботи відповідно до ст. 46 Закону України «Про зайнятість населення» (з врахуванням професії, спеціальності, кваліфікації) за допомогою Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості та видано йому направлення на працевлаштування №0081001 до ПАТ «Львівоблененерго» на робоче місце (вакансію) електромонтер з експлуатації електролічильників, яке він отримав та рекомендовано було повернути корінець направлення з відповіддю про прийняте рішення роботодавцем до 08.02.2016 року, про що свідчить підпис позивача у додатку №1 до Персональної картки №1350, однак позивач не виконав вказаних письмових рекомендацій, направлення повернув без письмової відповіді роботодавця ПАТ «Львівоблененерго» про прийняте рішення, тому особистим консультантом було внесено результат по скеруванню - відмова від підходящої роботи,

В подальшому, ОСОБА_1 додатком до заяви від 08.02.2016 року повернув Львівському міському центру зайнятості направлення на працевлаштування №0081001 від 01.02.2016 року, зазначивши, що у системі ЄІАС.NET містяться помилкові дані щодо вимог до вказаної вакансії і для роботи за вказаною спеціальністю необхідно мати не 3-ій розряд, а 3-тю групу, яка у нього відсутня (а.с. 118-119).

18.02.2016 року Львівський міський центр зайнятості надіслав позивачу відповідь та повідомив позивача, що ПАТ «Львівоблененерго» до вакансії електромонтер з експлуатації електролічильників вимоги щодо наявності у претендента 3 розряду або 3 групи не висуває, тому заявлена ПАТ «Львівоблененерго» вакансія вважається підходящою роботою для позивача, а відмова відвідати роботодавця вважається відмовою від підходящої роботи з усіма законодавчо визначеними наслідками (а.с. 120).

У відповідності до п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації.

Згідно п.28 «Порядку надання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного», затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.03.2013 № 123, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 квітня 2013 р. за № 566/23098 у разі припинення професійного навчання за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за набутою професією (спеціальністю) з осіб стягується загальна сума витрат на професійне навчання, включаючи суму виплаченої матеріальної допомоги у період професійного навчання, витрат на проїзд до місця навчання і назад (включаючи щоденні), витрат на проживання та витрат, пов'язаних з попереднім медичним та наркологічним оглядом відповідно до законодавства.

Відтак, 22.03.2016 року Львівським міським центром зайнятості позивачу направлено претензію щодо відшкодування коштів у сумі 988,68 грн. витрачених на професійне навчання ОСОБА_1 за період з 27.11.2009 року до 22.04.2010 року згідно договору від 26.11.2009 року №01920 (а.с.6)

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зі змісту наведених норм процесуального закону слідує висновок, що судовому захисту підлягає тільки порушене право особи.

Як зазначає в своїх численних рішення Верховний Суд України (постанови від 15 квітня 2014 року № 21-63а14, 20 січня 2015 року у справі № 21-603а14, 27 січня 2015 року у справі № 21-436а14, 21 квітня 2015 року у справі № 21-96а15), в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Спірною претензією центру зайнятості від 22.03.2016 року позивачу лише запропоновано повернути вартість витрат на професійне навчання.

Отже, така претензія не порушує і не може порушувати безпосередньо права позивача та не покладає на нього жодних обовязків.

Вищевказані кошти не можуть бути примусово стягнуті шляхом претензії. Такі витрати відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом, коли й буде судом перевірено як підстави нарахування так і правильність обчислення.

Відтак, в разі відсутності порушеного права у особи не виникає і права на його судових захист, наслідком чого є відмова в задоволенні позову.

Отже, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування спірної претензії.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195,198,202,205,207,254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м.Львова від 30 травня 2017 року у справі № 462/3275/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлений 22 вересня 2017 року.