Справа № 2-а-1384/10
Суддя: Сугачова О. О.
Дата ухвалення: 2010-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1384/10
Провадження № 2-а-1384/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2010

02 квітня 2010 року

Московський районний суд м. Харкова Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

секретаря Нечаєвої К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Московському районі в м. Харкові, Харківського обласного центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації та Управління праці та соціального захисту населення Московського району м. Харкова про визнання неправомірними дій, зобовязання здійснити перерахунок пенсії ат допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про визнання їх дії неправомірними відносно нарахування та здійснення перерахування раніше призначеної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю та нарахування і виплати в зниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобовязати Управління пенсійного фонду України Московського району м. Харкова (Відповідач № 1) здійснити з 01.01.2006р. по час винесення рішення перерахунок та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розміру 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» й зобовязати повести перерахунок з того ж періоду часу та виплату недоотриманої суми державної допомоги в розмірі не менш 6 мінімальних пенсій за віком згідно ст. 54 вказаного Закону, а також зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Московського району в м. Харкові (Відповідач 3) провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2007-2009р.р., зобовязати Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (Відповідач № 2) провести виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за період з 2006-2009р.р. , окрім цього, позивач просить зобовязати відповідачів № 1,3 в подальшому виплачувати основу пенсію, щомісячну додактову та щорічну допомогу на оздоровлення у відповідності до чинного законодавства та стягнути із відповідачів в рівних частках витрати по оплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву щодо слухання справи за його відсутності.

Представники відповідача № 1, 2 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи.

Представник відповідача № 3 в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву щодо слухання справи за його відсутністю

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, надійшов до наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває з на обліку в УПФ Московського району м. Харкова з 14.10.1992р. та отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності та отримував пенсію внасліддок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби на ЧАЕС і відноситься до 1 категорії на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_1 звернувся до УПФ Московського району м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії 26.10.2009р., отримавши листа № 29090-02/2/30 від 03.11.2009р., котрим зазначено, що позивач перебуває на обліку і по теперішній час отримує пенсію по ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби на ЧАЕС і відноситься до 1 категорії , розраховану відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 1254,10грн. з урахуванням додаткової пенсії 74,70грн. на підставі Постанови КМУ від 16.07.2008р. № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» з визначенням доплати до пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто пенсія розрахована і виплачується згідно діючого законодавства (а.с. 9-11 ).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: - інвалідам 1 групи 100% мінімальної пенсії за віком; - інвалідам 2 групи 75% мінімальної пенсії за віком; - інвалідам 3 групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу 50% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 54 ЗУ України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: - по 1 групи інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком; - по 2 групи інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком; - по 3 групи 6 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії для позивача є мінімальна пенсія за віком, розмір якої визначається у ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне страхування», оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім того, який передбачає ця норма Закону.

Таким чином, суд вважає, що при призначені позивачу пенсії по інвалідності та додаткової пенсії відповідач повинен керуватись не Постановою Кабінету Міністрів України, які повинні передбачати лише порядок обчислення пенсії, не змінюючи при цьому їх розміру, встановленого Законом, а вимогами ст.ст. 50 та 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», беручи при цьому для розрахунку мінімальну пенсію за віком, розмір якої визначається у ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Так, судом встановлено, що позивачу з 01.01.2006р. пенсія по інвалідності та додаткова пенсія призначаються та виплачуються відповідачами у розмірі меншому ніж це передбачено у ст.ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28.02.1991р., за виключенням періоду з 01.01.2008р. до 22.05.2008р., коли дії відповідачів відповідають чинному законодавству, оскільки до ЗУ «Про держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в ст. ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 були внесені зміни в частині розміру пенсій та зменшений розмір пенсійних гарантій. Вказані зміни визнані неконституційними за рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008р.

Далі, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним судом, тому відповідач з 22.05.2008р. під час обчислення пенсії позивачу, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, повинен був керуватися ст.ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції ЗУ від 06.06.1996р. та ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції ЗУ від 05.10.2006р.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправними дій відповідача в частині визначення розміру пенсії по інвалідності та додаткової пенсії в розмірі меншому ніж передбачено законом, та в частині зобовязання відповідача здійснити такий перерахунок розміру пенсії з 01.01.2006р. до 01.01.2008р. та з 22.05.2008р. до подання позову, тобто до 12.11.2009р.

Далі, відповідно до ч.4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за № 796-ХІІ від 28.02.1991р. в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам І та ІІ групи 5 мінімальних заробітних плат; - інвалідам ІІІ групи, дітям інвалідам 4 мінімальних заробітних плати.

Згідно п. 30 ст. 71 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік», з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, дію зазначеної норми зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України за № 6-рп-/2007 від 09.07.2007р. по справі «Про соціальні гарантії громадян» визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст.. 29, п. 13 ст. 71, п. 30 ст. 71 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік». Також встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

У відповідності до ч.2 ст. 152 Конституції України положення закону, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 09.07.2007р. щодо спірних правовідносин.

Далі, відповідно до п.28 розділу ІІ ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007р. дія ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України за № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п.п.20,28 розділу ІІ ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік». Окрім цього, встановлено, що таке рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинам, які виникли внаслідок дії положень статей вищезазначених законів, які визнані неконституційними.

Приймаючи до уваги положення ч.2 ст. 152 Конституції України вказані норми законів втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 22.05.2008р. стосовно спірних правовідносин.

Позивач звернувся 23.10.2009р. до відповідача із заявою про здійснення перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення з 2006 по 2009р.р., на що відповідач дав письмово відмовив у перерахунку (а.с.23 ).

Однак, суд прийшов до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009р.р. на підстав вимог ч.4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, так як відповідачем неправомірно застосовується положення підзаконних нормативних актів, а саме, вищезазначених постанов КМУ, якими звужується зміст та розмір соціальних гарантій, встановлених законами України.

Стаття 8 Конституції України визначає, що в України визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту визначаються виключно законами України.

Відповідно до п.п.2,3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини, громадянина, забезпечувати проведення політики, зокрема в сфері соціального захисту.

Отже, вбачається, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями щодо встановлення розмірів соціальних виплат, у звязку з чим суд вважає, що при призначені позивачу соціальних виплат відповідач повинен керуватися вимогами закону, який регулює спірні правовідносини, а не постановами КМУ, які повинні передбачати лише порядок обчислення таких виплат, не змінюючи при цьому їх розміру, встановленого законом.

Далі, згідно до ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Виплата щорічної допомоги на оздоровлення здійснена позивачу у грудні 2007р., у листопаду 2008р. та 2009р.

Відповідно до ст.. 76 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено наступні розміри мінімальної заробітної плати на відповідні періоди 2007р.: - з 01.01. по 31.03.2007р. 400 грн.; - з 01.04. по 30.06.2007р. 420 грн.; - з 01.07. по 30.09.2007р. 440 грн.; - з 01.10.2007р. 460 грн.

Відповідно до ст.. 59 ЗУ «Про державний бюджет на 2008 рік» встановлено з 01.01.2008р. розмір мінімальної заробітної плати 5151 грн. на місяць; - з 01.04.2008р. 525грн.; - з 01.10.2008р. 545 грн. та з 01.12.2008р. 605 грн. на місяць.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2009р. 605 грн. на місяць; - з 01.10.2009р. 650 грн., а з 01.11.2009р, - 744 грн. на місяць.

Таким чином, суд вважає, що позивачу повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення у 2007р. в сумі 1760 грн. (440х4=1760), а фактично позивачем отримано 90 грн., отже недоплаченою залишається сума в розмірі 1670 грн.

У 2008р. щорічна допомога на оздоровлення повинна бути виплачена в сумі 2100 грн., з розрахунку 4 мінімальних заробітних плат (525х4=2100), однак позивачу фактично виплачено 90грн., тобто недоплачене 2010 грн.

У 2009р. щорічна допомога на оздоровлення повинна була виплачено в сумі 2420грн. з розрахунку 4 мінімальних заробітних плат (605х4=2420), а сплачено 90 грн., недоплаченим залишається сума 2330грн.

Із змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про Державний бюджет України, якими визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за їх місцем проживання органами соціального захисту населення.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд надійшов до висновку, що відповідачами № 2,3 неправомірно відмовлено в задоволені вимог позивача щодо перерахунку вказаних соціальних виплат.

Відповідно до ст. 70 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси.

При цьому, суд вважає, що вимоги позивача про зобовязання відповідачів про призначення пенсії та додаткових виплат в подальшому у законодавчо встановлених розмірах не підлягають задоволенню, оскільки на момент звернення до суду позивач не має підстав вважати, що відповідач порушуватиме і в майбутньому його законні права та інтереси.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчій від прожиткового мінімуму, встановленому законом.

Відповідно до ст. 92 Конституції України, виключено законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Щодо заяви відповідача про відмову в позові через пропущення строків, передбачених ст.ст. 99,100 КАС України для звернення до адміністративного суду, то суд вважає, вказані заперечення необґрунтованими, оскільки, у відповідності до положень ч.2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий період без обмеження будь-яким строком.

Далі, відповідно до правил ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони.

З боку позивача надано копію рахунку № ЧК-33Н від 23.10.2009р., акт приймання-передачі послуг від 11.11.2009р. та квитанцію про сплату 500 грн. за надання правової допомоги. Разом з цим, у матеріалах справи відсутній договір про надання позивачу правової допомоги.

Згідно ч.3 ст. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, ч.3 ст.90 КАС України набирає чинності з моменту набрання чинності відповідним законом. До цього часу граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України, додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2009р. за № 590 встановлено граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Якщо компенсація, відповідно до Закону сплачується за рахунок держави, то граничний розмір не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день. Позивачем не надано розрахунку суми витрат позивача, понесених нею на оплату правової допомоги, у звязку з чим неможливо встановити їх розмір.

Керуючись ст.ст. 19, 46, 92, 152 Конституції України, ст.ст. 50, 54 67 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008рік», ст.ст.2,3,6-9, 11,17, 18, 69-71, 94, 99, 159, 160-164 Кодексу адміністративного судочинства України, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в частині визначення розміру пенсії по інвалідності та додаткової пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2006р. по 01.01.2008р. та з 22.05.2008р. по 12.11.2009р. в розмірі меншому ніж передбачено законом.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 01.06.2008р. по 12.11. 2010р.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Московського району м. Харкова про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення з 2007р. по 2009р. відповідно до ч.4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмір 4 мінімальних заробітних плат.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Московського району м. Харкова здійснити ОСОБА_1 за період 2007-2009р.р. перерахунок розміру щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч.4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмір 4 мінімальних заробітних плат та здійснити виплату недоплачених сум.

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя