Справа № 813/1468/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/8454/17

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Запотічного І.І., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сагайдак Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу громадянина Палестини ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі № 813/1468/17 за адміністративним позовом громадянина Палестини ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Палестини ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України № 82-17 від 15.03.2017 про відмову у визнанні громадянина Палестини ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати Державну міграційну службу України визнати громадянина Палестини ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в частині не роз'яснення позивачеві причин відмови, порядку оскарження рішення та вилучення довідки про звернення за захистом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив Позивач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано його доводів щодо наявності у позивача обґрунтованих побоювань зазнати переслідувань в країні походження з боку правоохоронних органів та спецслужб через членство в політичній партії «Демократичний фронт визволення Палестини» (далі ДФВП).

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, представника відповідача Державної міграційної служби України, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином Палестини, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Наблус, за національністю араб, віросповідання мусульманин-суніт.

Дані про позивача встановлено на підставі посвідчення особи (ID) НОМЕР_1; копії проїзного документа для виїзду за кордон № НОМЕР_2, виданого 18.03.2014 у м. Рамаллі; копії посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3, виданої 17.10.2014 управлінням ДМС України в Івано-Франківській області; копії сертифікату про загальну середню освіту, виданого 09.06.2014 Міністерством освіти та Вищої освіти Палестини.

В 2014 році поступив в Івано-Франківський національний медичний університет, з якого відрахований через несплату за навчання.

Рідна мова арабська, на середньому рівні володіє англійською мовою та вивчає українську мову.

18.04.2016 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України у Львівській області з власноручно заповненою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач документований довідкою ГУ ДМС України у Львівській області про звернення за захистом в Україні від 18.04.2016 № 003830.

З 28.05.2016 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_5, спільно виховують доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 видане 31.05.2016 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, повторне свідоцтво про народження доньки серії НОМЕР_5, видане 31.05.2016 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області).

Впродовж останніх 10 років ОСОБА_1 працював електриком у Рамаллі (2009-2014 роки). В країні походження у нього залишилися батько, матір, четверо братів та сестра.

Зі слів ОСОБА_1 він покинув Палестину 24.08.2014. В червні 2014 році звертався до відділення Посольства України в Державі Ізраїль при Палестинській Національній Адміністрації (м. Рамалла) за утриманням української візи. Також, у мережі інтернет знайшов чоловіка з Рамалли Д-р Ради Альдамарі, який допоміг йому зібрати документи для в'їзду на територію України та зробив запрошення на навчання в Івано-Франківському національному медичному університеті. Крім цього, до відділення Посольства України в Державі Ізраїль при Палестинській Національній Адміністрації за отриманням візи звертався особисто.

З Палестини в Україну прямував за наступним маршрутом: Сальфіт-Єрихон-Амман-Київ (Бориспіль). З Палестини в Йорданію їхав автомобілем. З Йорданії в Україну летів літаком: рейс Аманн-Київ авіаліній «Royal Jordanian Airlines» від 04.09.2014.

На території України ОСОБА_1 проживає з 04.09.2014 по теперішній час.

17.10.2014 управління ДМС України в Івано-Франківській області позивачу документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 (дата закінчення терміну дії - 15.10.2015).

З 16.10.2015 до моменту звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС України у Львівській області знаходився на території України нелегально.

В своїй заяві про надання притулку в Україні позивач просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з наступним:

- у п. 4.1 розділу 4 анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (причини виїзду з останньої країни постійного місця проживання), вказав наступне: «Тому що я хочу захисту, щоб вирватися з пекла війни і переслідування з боку Палестинського органу, включаючи арешт»;

- у п. 4.2 розділу 4 анкети (вкажіть політичні, релігійні, військові або громадські організації, в яких перебували Ви або члени Вашої сім'ї, у країні постійного проживання ) зазначив, політичну партію «Демократичний фронт»;

- у п. 4.2 анкети розділу 4 анкети (опишіть свою діяльність у вказаних організацій) зазначив, що приймав участь в різних акціях та протестах проти влади;

- у п. 4.4 розділу 4 анкети (причетність до випадків із застосуванням фізичного насилля, котрі пов'язані з расовою, національною, релігійною приналежністю, політичними поглядами заявника і т.п.) зазначив про участь у марші проти влади;

- у п. 4.5 розділу 4 анкети (застосування заходів адміністративного впливу (затримання, арешти) зазначив, що піддавався арештам більше 10 разів та сидів у в'язниці.

У відповідності до вимог Закону України від 08.07.2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон № 3671-VI) та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649 (далі - Правила № 649), відділом у справах біженців ГУ ДМС України у Львівській області проведено опитування позивача (заявника) та оформлено матеріали особової справи № 2016 LV 0010.

13.05.2016 ГУ ДМС України у Львівській області розпочата процедура оформлення документів для вирішення питання щодо надання позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, згідно з наказом ГУ ДМС України у Львівській області від 13.05.2016 № 101 «Про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту».

Під час першої співбесіди, відповідаючи на питання «Чи можете ви зараз повернутися в країну походження та що може статися у випадку Вашого повернення» позивач вказав наступне: «Я не можу зараз повернутися в Палестину, мене внесли в чорний список. Якщо я повернуся, мене знову почнуть арештовувати».

Відповідно до інформації, викладеної заявником у заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18.04.2016, а також пояснень наданих ним під час співбесіди від 10.05.2016, позивач вказав, що з 2009 року є членом політичної партії «Демократичний фронт». До його обов'язків входила організація мітингів, роздавання листівок.

За результатами розгляду особової справи заявника, проведених співбесід (протоколи від 10.05.2016 № 2016 LV0010, від 29.11.2016 № 2016 LV0010, від 08.02.2017 № 2016 LV0010), ГУ ДМС України у Львівській області дійшло до висновку, що звернення громадянина Палестини ОСОБА_1 за захистом в Україні є очевидно необґрунтованим та носить характер зловживання процедурою визначення статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а відповідно у нього немає підстав для набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту відповідно до умов, передбачених п. 1 чи п. 13 ч. 1, ст. 1 Закону № 3671-VI, що оформлено Висновком про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 19.12.2016.

Рішенням ДМС України від 15.03.2017 № 82-17 громадянину Палестини ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог ст. 10 Закону № 3671-VI.

Про прийняте рішення позивач поінформований відповідним повідомленням ГУ ДМС України у Львівській області від 05.04.2017 № 87.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за жодною з конвенційних ознак не переслідувався, у нього відсутні обґрунтовані підстави для надання йому захисту в Україні. З огляду на це, рішення відповідача № 82-17 від 15.03.2017 про відмову у визнанні громадянина Палестини ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є правомірним та скасуванню не підлягає

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 3671-VI біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватись захистом цієї країни або не бажає користуватись цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 3671-VI особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно із абзацом 4 статті 6 вказаного Закону не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону № 3671-VI спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції, в даному випадку відповідач, приймає рішення про визнання чи відмову у визнанні біженцем за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до Директиви Європейського Союзу «Про мінімальні стандарти кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи осіб, що потребують іншої форми міжнародного захисту, та суть захисту, що надається» від 29 квітня 2004 року, яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Особа, котра звертається із клопотанням про надання статусу біженця в Україні, має обґрунтовано довести, що саме вона є жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Згідно абз. 5 ст. 6 Закону № 3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Крім того, пунктом 62 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року) визначено відмінність економічного мігранта від біженця, а саме якщо особа добровільно залишає свою країну, щоб поселитися в іншому місці. Така особа може керуватися в своїх діях бажанням змін або пригод, сімейними або іншими причинами особистого характеру. Якщо особа переїжджає виключно з економічних міркувань, то вона є економічним мігрантом, а не біженцем.

Апеляційним судом встановлено, що Позивач не повідомляв про ризик застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару. За його словами, коли він перебував під арештом у камері, його били, принижували та поливали холодною водою співробітники палестинських спецслужб. В той же час, позивач не довів своє членство у політичній партії ДФВП та участь у акціях протесту проти влади країни походження, що, власне, могло би слугувати підставою для арешту, а відповідно не має підстав вважати, що зазначені події мали місце.

Окрім того, позивач декларуючи себе організатором та учасником такої надзвичайно великої кількості мітингів та акцій протесту (близько 100 на рік), не зміг надати жодного доказу на підтвердження своїх тверджень щодо опозиційної діяльності, що свідчить про їх неправдоподібність.

Також варто зазначити, що основна частина територій Палестини не перебуває у стані внутрішньодержавного або міжнародного збройного конфлікту.

Відтак, позивач за жодною із конвенційних ознак на батьківщині не переслідувався, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджуються, інформаційні матеріали носять загальний характер і свідчать, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію Палестини добровільно з метою навчання в Івано-Франківському національному медичному університеті, а також з метою покращення рівня життєвих умов.

Щодо визнання протиправними дій ГУ ДМС України у Львівській області в частині порушення встановленого законом порядку повідомлення про прийняття ДМС України рішення про відмову у визнанні позивачем біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок повідомлення особи про прийняте ДМС України рішення про відмову у визнанні особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, регулюється Законом № 3671-VI та Правилами № 649.

Частиною 13 статті 10 Закону № 3671-VI визначено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа вказаного центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

Вказана норма кореспондується із підпунктом «а» пункту 6.9. Правил № 649, відповідно до якого при отриманні рішення ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа органу міграційної служби протягом семи робочих днів з дня отримання рішення надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 29), з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення, про що заносяться відповідні відомості до журналу реєстрації видачі повідомлень.

З огляду на вищенаведене, колегією суддів не встановлено порушень Закону № 3671-VI та Правил № 649 при оформленні та врученні ГУ ДМС України у Львівській області повідомлення від 05.04.2017 № 87 про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке відповідає формі, встановленій додатком 29 Правил.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання в тому, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина Палестини ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у справі № 813/1468/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська

Повний текст складено 22.09.2017