Справа № 495/2176/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 р. Справа № 495/2176/17

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Гайда-Герасименко О.Д.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Косцової І. П.

ОСОБА_1

при секретарі Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про спонукання вчинення певних дій шляхом переукладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати дії Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області протиправними щодо самовільного знесення малої архітектурної форми, зобов'язати усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом переукладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми та скасувати рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №167 від 29 червня 2016 року.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року уточнений адміністративний позов ОСОБА_2 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в частині зобов'язання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом переукладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми провадженням закрито.

Розяснено ОСОБА_2, що такі справи розглядається в порядку цивільного судочинства.

В задоволені уточненого адміністративного позову ОСОБА_2 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання дії Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області протиправними щодо самовільного знесення малої архітектурної форми та скасувати рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №167 від 29 червня 2016 року - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 червня 2012 року, на підставі рішення виконавчого комітету Сергіївської пішої ради №150 від 06 червня 2012 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Сергіївською селищною радою був укладений договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми.

Згідно п.1.1. договору, предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію (об'єкт благоустрою) в смт. Сергіївка, на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності, а саме: для надання ріелторських послуг та торгівлі сувенірною продукцією, мала архітектурна форма площею 20 кв.м.

Відповідно до п.1.2. договору, об'єктом особистого строкового сервітуту є територія в смт. Сергіївка, вул. Чорноморська, площею 20 кв.м..

Пункт 2.2. вищевказаного договору встановлює строк дії договору, а саме з 15 червня 2012 року по 14 грудня 2012 року.

Згідно з п.2.3. договору, після закінчення строку дії договору «Сервітуарій» право на укладення на новий строк нового договору особистого строкового сервітуту у разі ухвалення виконкомом Сергіївської селищної ради відповідного рішення щодо розміщення (продовження розміщення) «Сервітуарієм» малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності та/або укладення договору особистого строкового сервітуту.

12 червня 2013 року, на підставі рішення виконкому Сергіївської селищної ради №124 від 22 травня 2013 року «Про продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 07.06.2012 року для розміщення малої архітектурної форми за адресою: смт. Сергіївка, вул.. Чорноморська для надання ріелторських послуг та торгівлі сувенірною продукцією», було укладено додаткову угоду №2 до договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 07 червня 2012 року, якою було внесено зміни до п.2.2. договору «Строк дії договору», а саме: «Строк дії договору складає з 15 червня 2013 року по 14 грудня 2013 року».

Після закінчення строку дії договору, тобто після 14 грудня 2013 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на протязі трьох років не зверталась до Сергіївської селищної ради з відповідною заявою про подовження строку дії договору.

Проте, позивач використовувала територію під малою архітектурною формою без належного чином оформленого договору та відповідно не сплачувала до селищного бюджету плату за користування особистим строковим сервітутом, що є порушенням вимог чинного законодавства.

17 червня 2016 року рішенням Сергіївської селищної ради №75 був затверджений «Генеральний план поєднаний з детальним планом смт.Сергіївка Білгород-Дністровського району, Одеської області». Згідно даного плану по вул.. Чорноморській не передбачено розташування малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування, про що було повідомлено всіх фізичних осіб-підприємців, чиї малі архітектурні форми були розташовані на вказаній території, в тому числі і фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та було запропоновано самостійно здійснити демонтаж тимчасової споруди. Але, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на відміну від інших підприємців, ухилилась від виконання демонтажу своєї тимчасової споруди.

29 червня 2016 року рішенням виконавчого комітету Сергіївської селищної ради №167 «Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд, малих архітектурних форм, збірно-розбірних металевих гаражів та об'єктів зовнішньої реклами в селищі Сергіївка», було вирішено демонтувати самовільно встановлені тимчасові споруди, малі архітектурні форми, збірно-розбірні металеві гаражі, контейнери та об'єктів зовнішньої реклами в селищі Сергіївка на прибудинкових територіях житлових будинків, в парках, скверах, пляжів закріплених за смт. Сергіївка та інших об'єктів благоустрою та зобовязати власників самостійно здійснити демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд, малих архітектурних форм. Але, позивачка ОСОБА_2 вказане рішення виконавчого комітету, яке є обов'язковим для виконання всіма суб'єктами господарювання проігнорувала.

24 січня 2017 року до Сергіївської селищної ради за вх. №Г-33 позивачкою подана заява про продовження строку дії договору особистого строкового сервітуту, яка була передана на розгляд виконавчого комітету Сергіївської селищної ради.

22 березня 2017 року виконавчим комітетом Сергіївської селищної ради було прийнято рішення №69 «Про відмову фізичній особі-підприємцю, що здійснює свою господарську діяльність на території смт.Сергіївка, в продовжені терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд». П.2 даного рішення передбачено, що позивач повинна здійснити в строк до 01.04.2017 року демонтаж зазначеної малої архітектурної форми (торгового павільйону) та привести в належний стан територію, на якій була розміщена мала архітектурна форма згідно Правил Благоустрію, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти та порядку в межах смт.Сергіївка.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідачів протиправними щодо самовільного знесення малої архітектурної форми та скасування рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області №167 від 29 червня 2016 року «Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд, малих архітектурних форм, збірно-розбірних металевих гаражів та об'єктів зовнішньої реклами в селищі Сергіївка», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами при прийнятті спірного рішення та вчиненні оскаржуваних дій щодо демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд дотримані вимоги чинного законодавства. Водночас, закрито провадження у справі в частині позовних вимог, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом переукладання договору, оскільки дані вимоги розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Також, ч.3 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

Згідно з ст. 38 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів.

За змістом ст. 34 вказаного закону правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за № 1330/20068 (далі - Порядок № 244) визначено механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1.10 Порядку № 244, для розміщення групи ТС (але не більше п'яти) розробляється єдиний паспорт прив'язки ТС з прив'язкою кожної окремої ТС з відображенням благоустрою прилеглої території та інженерного забезпечення (на топографо-геодезичній основі М 1:500).

Відповідно до п. 2.31 Порядку № 244 Розміщення ТС самовільно забороняється.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивачем в ході судового розгляду справи не надано проектно-дозвільної документації на розміщення належної йому ТС, відтак така ТС є самовільно встановленою та підлягала демонтажу.

Отже, за відсутності дозвільної документації на належну позивачу тимчасову споруду, відповідачем у відповідності до наданих йому повноважень прийнято рішення про демонтаж тимчасової споруди відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що 17 червня 2016 року рішенням Сергіївської селищної ради №75 був затверджений «Генеральний план поєднаний з детальним планом смт. Сергіївка Білгород-Дністровського району, Одеської області». Згідно даного плану по вул. Чорноморській не передбачено розташування малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування, про що було повідомлено всіх фізичних осіб-підприємців, чиї малі архітектурні форми були розташовані на вказаній території, в тому числі і фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 та було запропоновано самостійно здійснити демонтаж тимчасової споруди. Але, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на відміну від інших підприємців, ухилилась від виконання демонтажу своєї тимчасової споруди.

Посилається ж апелянта на вимоги ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч. 7 ст 376 ЦК України щодо порушення процедури знесення обєктів нерухомого майна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки мала архітектурна форма (тимчасова споруда) яка встановлена позивачем без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації не є обєктом нерухомого майна.

Доводи апелянта що до повноважень КП «ЖКГ смт. Сергіївка» не відноситься діяльність повязана зі здійсненням будь яких робіт з демонтажу будівель та споруд, колегія суддів вважає надуманими, оскільки відповідно до статуту, предмет діяльності підприємства , в тому числі, організація благоустрою селища. Робота по демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд спрямовані саме на організацію благоустрою селища, належного представництва курорту перед приїжджаючими..

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності спірного рішення та дій відповідачів щодо знесення малої архітектурної форми

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом переукладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми, колегія суддів зазначає наступне .

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Отже, справа в частині зазначених позовних вимог не є справою адміністративної юрисдикції.

Доводи апелянта, що у даному випадку спір є публічно правовим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відносини сторін не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої сторони. Притягнення до участі у справі в якості відповідачів суб'єкта владних повноважень не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині вимог про зобовязання усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом переукладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми, оскільки на підставі вищевикладеного зазначені вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: І. П. Косцова

Суддя: К.В. Кравченко