Справа № 821/970/17
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/970/17
10год. 58 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

ОСОБА_4 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області (відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.12.2016 за № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені за результатами річного декларування, на суму 837881 грн. 39 коп. та штрафними санкціями 209470 грн. 35 коп., № НОМЕР_2 про застосування штрафу в сумі 510 грн. за порушення п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України, № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем військовий збір на 63389 грн. 20 коп. та застосування штрафу в сумі 15847 грн. 30 коп., які були прийняті за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки був порушений порядок проведення перевірки, позивачу не був вручений наказ про проведення перевірки та письмове повідомлення, що позбавило його право приймати участь та надавати відповідні документи на перевірку, ознайомлюватись з актом перевірки та надавати відповідні зауваження. В додаткових обґрунтуваннях до позовної заяви позивач зазначає, що при наданні банками-кредиторами інформації до органу ДФС про нарахування ОСОБА_4 у С. В. доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості (ознака доходу 126) не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, та до загальної суми доходу включена різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату прощення та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року. Позивач звертався до ПАТ «ФІДОБАНК» та АТ «УКРСИББАНК» з проханням внести уточнення, щодо суми отриманого доходу у вигляді анулювання (прощення) кредитної заборгованості, з урахуванням вищезазначеної норми Податкового кодексу України, та зменшити цю суму на курсову різницю між курсом долару США, швейцарського франка, однак звернення залишились поза увагою банків. Позивач зазначає, що здійснюючи виконання зобовязань з погашення вищезазначених кредитів в іноземних валютах, позивач зазнав значних збитків у вигляді додаткових грошових витрат, оскільки курс долара США та швейцарського франку до гривні, станом на 2015 рік, значно виріс по зрівнянню з курсом валюти станом на день укладання кредитних договорів та на день їх погашення. Таким чином, розмір отриманого доходу у вигляді додаткового блага, який містить курсову різницю, не може розцінюватись як дохід, який підлягає оподаткуванню.

Представник позивача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов.

Представник відповідача прибув в судове засідання, заперечує проти позову, посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення є законними та прийнятими відповідно до діючого податкового законодавства України. АТ Укрсиббанк підтвердило анулювання (прощення) заборгованості ОСОБА_3 в сумі 3835805 грн. 29 коп., ПАТ «ФІДОБАНК» в сумі 388341 грн. 65 коп. , що є доходом позивача, з якого він має сплатити податки. Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством «ЕРСТЕ БАНК» (правонаступником всіх прав та обовязків якого стале Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК») 13.06.2007 року був укладений кредитний договір № 014/2181/74/02851 на суму 71 800,00 доларів США зі сплатою 12,0 відсотків річних, на строк до 12.06.2027 для придбання однокімнатної квартири. В договорі був передбачений порядок погашення основної суми заборгованості. Станом на 16.12.2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становила 34 570,11 доларів США.

Позивачем було сплачено 451350 грн. в погашення кредиту (квитанція № 324197482 від 16.12.2015). З повідомлення ПАТ «ФІДОБАНК» про анулювання (прощення) боргу № 1983 від 16.12.2015 , яке отримав позивач, вбачається, що внаслідок погашення позивачем заборгованості в розмірі 18 000,00 доларів США ( в тому числі основного кредиту 15728,34 дол. США та відсотків 2271,66 дол. США), банк припиняє зобовязання щодо сплати заборгованості в загальній сумі 16 570,11 доларів США (в тому числі основний борг за кредитом - 16 559,49 доларів США (гривневий еквівалент становив на 16.12.2015 суму 388341 грн. 65 коп.) та проценти за користування кредитом - 10,62 доларів США), прощенням боргу відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України.

ПАТ «Фідобанк» подало до ДФС відомості про дохід ОСОБА_3 у вигляді анулювання ( прощення) заборгованості в сумі 388341,65 грн.

Між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» 02.08.2007 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 252388,00 швейцарських франків зі сплатою 9,99 відсотків річних, на строк до 02.08.2017 для споживчих потреб. В договорі був передбачений порядок погашення основної суми заборгованості.

Станом на 29.10.2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становила 235 198,27 швейцарських франків. Позивачем було погашено заборгованість за кредитним договором в сумі 1742560 грн. (що склало 70056 швейцарських франків). З повідомлення АТ «УКРСИББАНК» про анулювання боргу № 31-4-53/626 від 29.10.2015 року, яке отримав позивач, вбачається, що внаслідок погашення позивачем заборгованості в розмірі 70 056,00 швейцарських франків, банк анулює кредитну заборгованість в загальній сумі 165 142,27 швейцарських франків, в тому числі основний борг за кредитом - 164 789,03 швейцарських франків (що складає гривневий еквівалент станом на 29.10.2015 - 3835805 грн. 29 коп.), проценти за користування кредитом - 353,24 швейцарських франків (що складає гривневий еквівалент 8222,39 грн.).

ПАТ «Укрсиббанк» подало до ДФС податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи і сум утриманого з них податку - форма 1ДФ із зазначенням розміру суми спрощеної основної заборгованості за кредитом, перераховану у національну валюту України за курсом НБУ станом на 29.10.2015, що становило 3835805,29 грн.

Фахівцем Херсонської ОДПІ 24-26.10.2016 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, результати перевірки зафіксовані актом № 817/21-03-13-05/НОМЕР_4 від 01.11.2016. В акті вказано про порушення позивачем п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 та пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу , що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік на суму 837881 грн. 39 коп. Перевіркою було виявлено, що ОСОБА_3 не включив до загального річного оподаткованого доходу суми доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 4224146 грн. 94 коп., що призвело до нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 837791 грн. 39 коп. та військового збору у сумі 63389 грн. 20 коп. До суми доходу відповідачем включено 1800 грн. доходу від ТОВ «Астеліт», 3835805 грн. 29 коп. доходу від ПАТ Укрсиббанк, 388341,65 грн. від ПУАТ «Фідобанк».

За висновками перевірки Херсонською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області були прийняті 27.12.2016 податкові повідомлення-рішення :

- № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені за результатами річного декларування, на суму 837881 грн. 39 коп. та зі штрафними санкціями 209470 грн. 35 коп.,

- № НОМЕР_2 про застосування штрафу в сумі 510 грн. за порушення п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України,

- № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобовязання за платежом військовий збір на 63389 грн. 20 коп. та застосування штрафу в сумі 15847 грн. 30 коп.

Позивач вважає податкові повідомлення-рішення неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку..

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 ПК, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок. Як зазначено у пункті 79.1 зазначеної вище статті, документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

У підпункті 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК, який був правовою підставою для проведення перевірки у цій справі (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що перевірка здійснюється за наявності такої обставини: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідач надав суду докази надіслання позивачу за його податковою адресою листа від 31.03.2016 , в якому просить надати копії документів щодо отримання доходу за 2015 рік, у зв'язку з поданими установами банків відомостей форми 1ДФ, лист був повернутий поштою з відміткою про закінчення терміну зберігання. Згідно п. 42.2 ст. 42 ПКУ документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Оскільки на запит не було надано відповіді, наказом керівника Херсонської ОДПІ від 11.10.2016 № 812 була призначена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_3 з 24.10.2016. Даний наказ разом з повідомленням від 11.10.2016 № 670/21-03-13-05 були надіслані позивачу 13.10.2015 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але повернуто поштою з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Згідно з п. 79.2 ст. 79 ПКУ документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Таким чином ПКУ не містить жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення , а передбачає обов'язок контролюючого органу надіслання вказаних документів платнику податків.

Таким чином, суд не вбачає порушень в порядку проведення перевірки позивача.

В силу п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Відповідно до пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доходи загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Відповідно до пп.14.1.54 ПКУ доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з пп.14.1.47 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

В силу абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пп. б п.176.2 ПКУ сума доходу платника податку боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу 126.

Отже, сума прощеного боргу за кредитними договорами є доходом фізичної особи позичальника.

Банки вчинили дії, які свідчать про визнання ними суми прощеного боргу доходами позичальника, повідомили про це позичальника. Відповідно, у ОСОБА_3 (позичальника) виникли податкові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та обовязок задекларувати доходи за підсумками року. Визначення додатковим благом суми списаного боргу відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа отримує економічну вигоду у вигляді збереження активів шляхом припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до пп.49.18.4 ст. 49 ПКУ такий платник податку боржник зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації (п.179.7 ст. 179 ПКУ). Згідно з п.49.1 ст. 49 ПКУ податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не задекларував в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік отримання додаткового блага у вигляді суми анульованого (прощеного ) боргу ні в сумі 4225946 грн. 94 коп., ні в іншій сумі.

У зв'язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, законодавцем було доповнено підрозділ 1 розділу XX, пунктом 8 згідно із Законом № 321-УПІ від 9 квітня 2015 року Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобовязань, яким, зокрема, встановлено, що: Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобовязання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Таким чином, після настільки глибокої девальвації, яка мала місце в Україні в 2014-2015 рр., зобов'язання валютних позичальників суттєво зросли, що робить цілком логічним й доречним рішення держави надати для них податкові преференції.

Отже, з цієї норми слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі спрощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Матеріали справи свідчать про те, що сторонами кредитних договорів була змінена валюта зобовязання за такими кредитами з іноземної валюти у гривню, що підтверджується платіжними квитанціями про погашення частини кредиту та відсотків в грошовій одиниці України гривні.

Так за договором, укладеним ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством «ЕРСТЕ БАНК» (правонаступником ПАТ «ФІДОБАНК») станом на 16.12.2015 року був прощений борг в розмірі 16 559,49 доларів США, що за курсом НБУ (100 дол = 2345,1305 грн.), складає загальну суму 388341 грн. 65 коп. А за курсом долара станом на 01.01.2014 (100 доларів США =799,30 грн.) прощена сума дорівнювала 132360 грн. Тому різниця між сумами 388341 грн. 65 коп. та 132360 грн. = 255981 грн. 65 коп. є курсовою різницею та не вважається доходом в цілях оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Доходом (додатковим благом) для позивача вважається сума 132360 грн.

По взаємовідносинам позивача із АТ «Укрсиббанк» прощена сума основного боргу за кредитом складала 164 789,03 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 29.10.2015 (за 100 швейц. франків = 2327,7067 грн.) склала 3835805,29 грн., а за курсом НБУ швейцарського франка станом на 01.01.2014 (100 швейц.франка = 902,5282 грн.) основна сума анульована за кредитним договором склала 1487267,47 грн. Різниця між сумами 3835805 грн. 29 коп. 1487267 грн. 47 коп. = 2348537 грн. 82 коп. є курсовою різницею та не вважається доходом в цілях оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Доходом (додатковим благом) вважається сума 1487267 грн. 47 коп.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 всупереч приписам ПК України не задекларував вказані суми доходу 1621427 грн. 47 коп. (1800 грн. + 132360 грн. +1487267 грн. 47 коп.) в декларації за 2015 рік, не нарахував податок та відповідно не сплати його до бюджету.

Суд вважає за необхідне звернути увагу також на правову позицію ДФС України, яка висловлена в листі від 29.04.16 № 4507/С/99-99-13-02-03-14, про те, що в цілях оподаткування слід розрізняти та розглядати окремо дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором, та дохід у вигляді суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Кодексу (норма про обчислення якої наведена вище).

Той факт, що банками при надані податкових розрахунків до фіскальної служби, не були враховані положення пункту 8 підрозділу 1 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України , не впливає на податкові обовязки позивача.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не було отримано оподатковуваного доходу в тому розмірі, як зазначено в акті перевірки, а саме - 4225946 грн. 94 коп.

На підставі викладеного, суд, констатуючи правильність висновків податкової інспекції про заниження позивачем доходу за 2015 рік та заниження відповідно обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, не погоджується із розмірами такого заниження. Суд не може визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_3 в якійсь конкретній сумі загального боргу та штрафних санкцій, оскільки суд не повинен підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймаючи замість рішень, які визнаються протиправним, інші рішення, які б відповідали закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Приймаючи до уваги викладене, рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, є недійсним в цілому. Суд задовольняє позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.12.2016 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_3. Постанова суду, яка набере законної сили, надасть податковому органу можливість визначити в установленому законодавством порядку дійсний розмір заниження доходу позивача, та прийняти нове рішення , яким визначити суму грошового зобовязання з ПДФО та військового збору у відповідності до вимог чинного законодавства.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та застосування штрафу в сумі 510 грн. на підставі абз. 1 п. 121.1 ст. 121 ПКУ, то вона є необгрунтованою, оскільки цей штраф застосований за відсутність на момент перевірки первинних документів, книги обліку доходів і витрат, банківських виписок, які стосуються отримання доходу в сумі 1800 грн. від ТОВ «Астеліт». Дане порушення позивачем не заперечується.

Згідно зі статтею статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши норми податкового законодавства, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу присуджується витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області:

- № від 27.12.2016 року про збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 837881,39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 209470,35 грн.;

- № від 27.12.2016 року про збільшення грошового зобов'язання по військовому збору на 63389, 20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 15847,30 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з Головного управління ДФС у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань сплачений судовий збір в сумі 7996 грн. (сім тисяч дев'ятсот дев'яносто шість гривень).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 вересня 2017 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3.2