Справа № 802/1283/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 вересня 2017 р. Справа № 802/1283/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Довбенко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в :

31.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на підставі наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 1058 від 13.07.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності лейтенанта поліції ОСОБА_1 за порушення службової та транспортної дисципліни", за порушення службової дисципліни, присяги поліцейського, пункту 1 частини 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", вимог ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, що призвело до вчинку, який несумісний з подальшим проходженням служби в поліції, а саме керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, керуючись статтями 2, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, позивача - звільнено зі служби в поліції.

На думку позивача його звільнення відбулося незаконно та суперечить вимогам чинного законодавства у зв'язку з чим останній просить визнати протиправними та скасувати наказ № 1058 від 13.07.2017 року про його звільнення, поновити його на посаді слідчого відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення адміністративного позову та зазначила, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення слугувало проведене службове розслідування за результатами якого складено висновок від 13.07.2017 року, яким було встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який викликав негативний суспільний резонанс щодо діяльності поліції. У зв'язку із чим, просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

07.11.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Вінницькій області.

Наказом ГУНП у Вінницькій області від 10.07.2017 року № 1166 призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 (а.с. 34).

Наказом ГУНП у Вінницькій області № 1058 від 13.07.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності лейтенанта поліції ОСОБА_1 за порушення службової та транспортної дисципліни", за порушення службової дисципліни, присяги поліцейського, пункту 1 частини 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", вимог ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІV, що призвело до вчинку, який несумісний з подальшим проходженням служби в поліції, а саме керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, керуючись статтями 2, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, позивача - звільнено зі служби в поліції (а.с. 31).

Підставою для прийняття зазначеного наказу про звільнення слугувало службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1, результати якого оформлені висновком від 13.07.2017 року (а.с.32-33).

У ході службового розслідування було встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, зокрема 08.07.2017 року, приблизно о 05:20 год., командиром роти № 4 батальйону УПП у м. Вінниці ДПП НП України майором поліції ОСОБА_4 спільно з інспектором роги № 4 батальйону УПП у м. Вінниці ДПП НП України лейтенантом поліції ОСОБА_5, в складі екіпажу «Бастіон-0151» здійснювалось піше патрулювання дворової території по просп. Космонавтів. Під час патрулювання в дворі будинку № 69, поліцейськими було помічено автомобіль марки «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1, який рухався по території двору та здійснив наїзд на бордюр. Після зупинки вказаного автомобіля поліцейські підійшли до водія, яким виявився слідчий відділу розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_1, та поцікавились чи не бачив він підозрілих осіб, так як на території міста почастішали крадіжки з автомобілів в нічний час. В ході спілкування патрульними було виявлено, що ОСОБА_1 перебуває за кермом з ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та невиразна мова. У зв'язку з цим на місце події було викликано екіпаж патрульної поліції «Бастіон-1020» та лейтенанту поліції ОСОБА_1, у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, шо знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 року № 1452, було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп'яніння. На таку пропозицію поліцейських, ОСОБА_1 погодився, після чого його було доставлено до комунального закладу «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія».

За результатами медичного огляду у ОСОБА_1 виявлено алкогольне сп'яніння, про що свідчить висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 08.07.2017 року (за результатами алкотесту № 6820 вміст алкоголю в організмі складав 1,20 %о) (а.с. 39).

У зв'язку з чим відносно позивача, згідно вимог ст. 254 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, було складено прокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, серії БР №202630 (а.с. 36).

Будучи опитаним у ході службового розслідування, по вказаному факту лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомив, що 08.07.2017 року підійшов до свого автомобіля, «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 та, відчинивши його, сів на водійське сидіння для того, щоб взяти ключі від квартири та зарядний пристрій до телефону. В цей час до нього підійшли патрульні та попросили у ОСОБА_1 документи на автомобіль та запитали чи вживав він алкогольні напої. На запитання поліцейських ОСОБА_1 відповів, що вживав алкогольні напої, однак транспортним засобом не керував. Лейтенант поліції ОСОБА_1 у своїх пояснення вказав, що він не керував транспортним засобом, а лише сидів на водійському сидінні.

Під час опитування інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Вінниці ДПП НП України лейтенанта поліції ОСОБА_5 встановлено, що 08.07.2017 року, приблизно о 05:20 год., ним спільно з майором поліції ОСОБА_4 під час несення служби по забезпеченню безпеки дорожнього руху та охороні публічного порядку, в складі екіпажу «Бастіон-0151», у дворовій території, біля будинку № 69 по просп. Космонавтів, було помічено транспортний засіб «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1, який рухався на невеликій швидкості та здійснював наїзди на бордюри. Після зупинки вказаного транспортного засобу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підійшли до нього та встановили, що водієм являється лейтенант поліції ОСОБА_1 В ході перевірки документів та спілкування з водієм у нього було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння на місці, від чого він відмовився, однак, погодився пройти огляд на стан сп'яніння в медичному закладі. Під час проведення медичного огляду в комунальному закладі «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» у ОСОБА_1 було зафіксовано вміст алкоголю в крові 1,20 %о. У зв'язку з цим, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Опитаний майор поліції ОСОБА_4 надав аналогічні пояснення.

До матеріалів службового розслідування долучено відеозапис з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано обставини документування факту керування ОСОБА_1. автомобілем в стані сп'яніння. В ході розмови з поліцейськими ОСОБА_1 повідомив, що проїхав на автомобілі близько 100 метрів до банкомату. Після пропозиції пройти огляд на стан сп'яніння ОСОБА_1 почав заперечувати факт керування транспортним засобом. Також ОСОБА_1 в розмові з патрульними поводив себе нетактовно та зверхньо. Під час того, як патрульні доставляли ОСОБА_1 до медичного закладу, він неодноразово пропонував вирішити ситуацію, яка склалася на місці та нікуди не їхати, цим самим натякаючи на можливість надання поліцейським неправомірної вигоди. В медичному закладі ОСОБА_1 був збудженим та хотів здати тест на вміст в його організмі наркотичних речовин, відмовляючись від огляду на стан алкогольного сп'яніння. В подальшому ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп'яніння та продовжував заперечувати факт керування транспортним засобом.

Вищезазначений факт набув розголосу в соціальних мережах серед громадських активістів, чим негативно вплинув на імідж та авторитет Національної поліції України.

Також, в ході службового розслідування встановлено, що керівництвом слідчого управління лейтенант поліції ОСОБА_1 характеризується з негативного боку.

Порушення службової дисципліни зі сторони лейтенанта поліції ОСОБА_1 підтверджується матеріалами службового розслідування, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (серії БР № 202630), передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.07.2017 року № 1703, поясненнями поліцейських ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

На виконання наказу № 1058 від 13.07.2017 року, видано наказ ГУ НП у Вінницькій області № 126 о/с від 13.07.2017 року, яким позивача було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію» (а.с. 51).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керувався наступним.

Проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується спеціальним законодавством Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженим Законом України № 3460-ІV від 22 лютого 2006 року.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту, визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Види дисциплінарних стягнень, які застосовуються до осіб рядового і начальницького складу передбачені у ст. 12 Дисциплінарного статуту, серед яких до крайніх заходів дисциплінарного впливу за вчинення особливо тяжких порушень службової дисципліни належить звільнення з органів внутрішніх справ особи, яка допустила порушення.

Відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарного стягнення, яке застосовується за порушення дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з ст. 14 вищевказаного статуту визначає порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник, або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з органів внутрішніх справ видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію "Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 6.2.1. Інструкції виконавець з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин події, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право викликати осіб рядового і начальницького складу, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування.

Так, службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1, результати якого оформлені висновком від 13.07.2017 року, проведено досить в короткий термін (протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 202630, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача складений 08.07.2017 року, а висновок за результатами службового розслідування - 13.07.2017 року), хоча згідно із нормами Дисциплінарного статуту та Інструкції перевірка проводиться в межах місячного терміну.

Судом з'ясовано, що постановою Вінницького міського суду від 30.07.2017 року, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрито, в зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 54).

При цьому, будучи опитаним у ході службового розслідування, по вказаному факту лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомив, що 08.07.2017 року підійшов до свого автомобіля, «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 та відчинивши його сів на водійське сидіння для того, щоб взяти ключі від квартири та зарядний пристрій до телефону. В цей час до ОСОБА_1 підійшли патрульні та попросили у ОСОБА_1 документи на автомобіль та запитали чи вживав він алкогольні напої. На запитання поліцейських ОСОБА_1 відповів, шо вживав, однак транспортним засобом не керував. Тобто, лейтенант поліції ОСОБА_1 у своїх пояснення вказав, що він не керував транспортним засобом, а лише сидів на водійському сидінні.

Крім того, у судовому засіданні оглянуті надані відповідачем відеоматеріали, які також не підтверджують факт керування позивачем 08.07.2017 року автомобілем марки «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1, а лише свідчать про знаходження ОСОБА_1 у автомобілі.

Викладене спростовує аргументи відповідача, наведені у висновку службового розслідування від 13.07.2017 року, про факт керування 08.07.2017 року ОСОБА_1 автомобілем в стані сп'яніння.

Також слід відзначити , що наказом ГУНП у Вінницькій області від 03.07.2017 року, відповідно до ст. 93 Закону України «Про національну поліцію», лейтенанту поліції ОСОБА_1 надана частина чергової відпустки за 2016 рік, з 03 липня 2017 року по 16 липня 2017 року (а.с. 5). Тобто, станом на 08.07.2017 року позивач перебував у черговій відпустці.

Згідно службової характеристики лейтенанта поліції ОСОБА_1,., затвердженої т.в.о. начальника СУ ГУНП у Вінницькій області 12.07.2017 року, за час служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України, позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.с. 45).

Зі змісту ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту випливає, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно із цим статутом.

З аналізу вказаної правової норми слідує, що працівник може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише після прийняття рішення компетентним органом за результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, встановлення його вини та призначення відповідного адміністративного покарання.

Частиною 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту визначено імперативні вимоги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, які виключають можливість неоднозначного трактування даного положення. Тобто, вказана норма не містить можливості дисциплінарної відповідальності працівника під час його притягнення до адміністративної відповідальності (складання протоколу про адміністративне правопорушення та його розгляду у суді), а зумовлює виключно випадки у яких працівника уже притягнуто до адміністративної відповідальності з вчинення відповідного адміністративного правопорушення, що встановлено рішенням компетентного органу у справі.

Як вже відзначалось, постановою Вінницького міського суду від 30.07.2017 року, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 закрито, в зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на що, складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є лише суб'єктивним твердженням працівників патрульної поліції про вчинення позивачем правопорушення.

Лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи, оскільки таке рішення приймається із повним з'ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

З огляду на викладене, сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, не свідчить про доведеність вини у його вчиненні, отже в ході службового розслідування обставини вчинення дисциплінарного порушення не з'ясовані, вина позивача належним чином не доведена.

Разом з тим, відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Суд зауважує, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Окрім того суд зазначає, що відповідачем не було взято до уваги відсутність дисциплінарних стягнень у лейтенанта поліції ОСОБА_1 за час служби в органах внутрішніх справи та Національної поліції України, а також те, що станом на момент події 08.07.2017 року, ОСОБА_1 перебував у відпустці, поза службою та не при виконанні службових обов'язків.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, з урахуванням того, що судом встановлено, що службове розслідування проведене в короткий термін, без з'ясування всіх обставин справи дисциплінарного проступку та без врахування рішення суду, яким встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 1058 від 13.07.2017 року, в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та поновлення останнього на посаді слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

При обчисленні середньоденної заробітної плати та визначенні тривалості вимушеного прогулу, суд виходив з відповідної кількості робочих днів. Крім того, згідно Довідки про доходи ОСОБА_1 за травень, червень 2017 року, наданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Вінницькій області від 17.09.2017 року №1172/29/01-17, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 356,16 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 16027,20 грн. (45 робочих дні*356,16 грн.)

Керуючись статтею 11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить та зазначає про наступне.

Так, згідно частини другої статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 126 о/с від 13.07.2017 року, в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, який виданий на виконання наказу відповідача № 1058 від 13.07.2017 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

В силу положень п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та в межах стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, необхідно допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст. 71 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для звільнення позивача з посади слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 1058 від 13.07.2017 року, в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 16027,20 грн. (шістнадцять тисяч двадцять сім гривень двадцять копійок).

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 126 о/с від 13.07.2017 року, в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Постанову суду, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та в межах стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович