Справа № 806/822/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"21" вересня 2017 р. Справа № 806/822/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" червня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про зобов'язання здійснити нарахування та виплатити грошове забезпечення ,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати Головне управління ДФС у м. Києві здійснити нарахування за період із 22 січня по 29 березня 2005 р. та виплатити грошове забезпечення з розрахунку окладу за спеціальне звання, посадового окладу за останньою основною посадою та відсоткової надбавки за вислугу років в розумінні наказу Державної податкової адміністрації України від 07 лютого 2001 р. №43.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції від 01 червня 2017 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким зобов'язати Головне управління ДФС у м. Києві здійснити нарахування за період із 22 січня по 29 березня 2005 р. та виплатити грошове забезпечення з розрахунку окладу за спеціальне звання, посадового окладу за останньою основною посадою та відсоткової надбавки за вислугу років в розумінні наказу Державної податкової адміністрації України від 07 лютого 2001 р. №43.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 15 лютого 2000 р. позивач проходив службу в управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м.Києві, правонаступником якого є Головне управління ДФС у м.Києві.

27 грудня 2004 р. наказом ДПА у м.Києві №528-0 позивача звільнено з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з незаконним відшкодуванням податку на додану вартість управління організації боротьби з фіктивними суб"єктами підприємницької діяльності УПМ ДПА у м.Києві і зараховано у розпорядження ДПА у м.Києві. Термін перебування у розпорядженні ДПА у м.Києві позивачу продовжено до 21 січня 2005 р.(а.с.16)

Наказом в.о. голови ДПА у м.Києві від 29 березня 2005 р. №97-о "По особовому складу податкової міліції" майора податкової міліції ОСОБА_3 звільнено в запас за ст.64 п."є" (за порушення дисципліни), який знаходився в розпорядженні ДПА у м.Києві, з 27 грудня 2004р. (а.с.17)

З матеріалів справи вбачається, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2006 р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2006 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2006р., ОСОБА_3 в позові до Державної податкової адміністрації у м. Києві, третя особа: виконуючий обов'язки голови ДПА у м. Києві Дрига А.Б. про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Позивач, вважає, що обставини щодо нез"явлення його на роботі у період з 22 січня 2005 р. по 28 березня 2005 р. не були достатньо з"ясованими та перевіреними, а отже він має право на виплату йому за період з 22 січня 2005 р. по 29 березня 2005 р. грошового забезпечення, тому звернувся до суду для захисту порушеного права.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким відмовлено в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04 грудня 1990 р. № 509-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 р. № 1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.

Згідно з п.п."в" п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 р. №114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад. При цьому враховується, що при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу відповідного керівника державного органу. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): є) за порушення дисципліни (п.п."є" п.64 Положення).

У відповідності до п.24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Норми Кодексу законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що вище зазначеними нормативними актами не визначено порядку нарахування та виплати грошового забезпечення органам податкової поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за праці захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" №95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту (стаття 12 Конвенції).

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.

У відповідності до ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно приписів статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що заробітна плата, грошове забезпечення підлягає нарахуванню та виплаті лише за виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Подільського районного суду з позовом, в якому просив суд поновити його як незаконно звільненого на роботі за відповідною посадою в Управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації у м. Києві. Також просив зобов'язати ДПА у м. Києві підвищити з 01 листопада 2004р. посадовий оклад і грошове забезпечення відповідно до постанови КМ України від 04 листопада 2004 р. №1481 та провести виплату грошового забезпечення з 22 січня 2005 р. і до дня поновлення на роботі, стягнути з ДПА у м. Києві на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 березня 2005 р. до дня поновлення на роботі та 10000,00 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30 травня 2006р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2006 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 грудня 2006 р., ОСОБА_3 в позові до Державної податкової адміністрації у м. Києві, третя особа: виконуючий обов'язки голови ДПА у м. Києві Дрига А.Б. про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У постанові вказано, що з 10 січня 2015 р. по 21 січня 2005 р. ОСОБА_3 (за його заявою) знаходився у відпустці, що підтверджується наказом ДПА у м.Києві від 28 січня 2005 р. №17-в. У зв"язку із перебуванням ОСОБА_3 у відпустці наказом ДПА у м.Києві №10-о від 18 січня 2005 р. перебування у розпорядженні ДПА у м.Києві йому було продовжене до 21 січня 2005 р.

22 січня 2005 р. ОСОБА_3 до УПМ ДПА у м. Києві не з"явився.

З 22 січня 2005 р. по 28 березня 2005 р. ОСОБА_3 за місцем проходження служби не з"являвся.

Також постановою встановлено, що згідно з висновком за результатами службового розслідування по факту відсутності на роботі працівника УПМ ДПА у м.Києві ОСОБА_3, знаходячись у розпорядженні ДПА у м.Києві, з 22.01.2005 (день фактичного прибуття позивача до відділу роботи з особовим складом УПМ ДПА у м.Києві) без поважних причин на роботу не виходив.

Постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судовим рішенням, що набрало законної сили встановлено ту обставину, що у період з 22 січня 2005 р. по 28 березня 2005 р. ОСОБА_3 за місцем проходження служби не з"являвся без поважних причин, що стало підставою для його звільнення зі служби.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, оскільки ОСОБА_3 у період з 22 січня 2005 р. по 29 березня 2005 р. на службу не виходив без поважних причин, а отже не виконував будь якої оплачуваної роботи за місцем несення служби, тому підстави для нарахування та виплати йому грошового забезпечення за цей період відсутні. Разом з тим, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги посилання позивача на те, що Подільським районним судом при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 про поновлення на службі не досліджені в повному обсязі обставини нез'явлення на службі позивача, у зв'язку з тим, що вищевказане судове рішення неодноразово перевірялося судами вищих інстанцій, що підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України, в тому числі на повноту і всебічність досліджених доказів (а.с.13-14).

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" червня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві вул.Шелуденка,33/19,м.Київ,04655

- ,