Справа № 644/4703/17
Суддя: Саркісян О. А.
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/4703/17
Провадження № 2-а/644/197/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Саркісян О.А., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Індустріального об»єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до Індустріального об»єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті пенсії позивачу та зобов»язати відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії за віком починаючи з травня 2016 року; зобов'язати відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є пенсіонером за віком і як внутрішньо переміщена особа з червня 2015 року перебуває на обліку в Індустріальному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова. До квітня місяця 2016 року включно отримувала пенсію шляхом зарахування коштів на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». У травні 2016 року на її картковий рахунок не була зарахована щомісячна пенсія. Таким чином, ігноруючи право позивача на щомісячне отримання пенсії, не вживаючи встановлених Законом дій щодо нарахування та перерахування пенсії на належний та визначений ним рахунок, відповідач вчинив бездіяльність, яка має бути визнана судом протиправною.

Відповідач - Індустріальне об»єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова у встановлений строк надав суду заперечення на адміністративний позов, якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що ОСОБА_1 звернулася 29.06.2016 року з заявою про поновлення їй виплати пенсії. Управлінням її заяву було направлено до управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР для перевірки фактичного місця проживання. А після перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_1 на адресу Фонду з управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР надійшов протокол № 4 від 22.07.2016 року про відмову в призначенні (відновленні) пенсії на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов, у зв»язку з відсутністю позивачки за фактичним місцем проживання зазначеного в заяві.

Згідно зі ст. 183-2 КАС України даний позов підлягає розгляду та вирішенню у порядку скороченого провадження. При цьому суд відзначає, що оскільки матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі документів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, позивачка є пенсіонером, отримує пенсію за віком .

Позивачка взята на облік Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції . Відповідно до довідки від 29.06.2016 року № НОМЕР_1, позивачка перемістилася з м.Лутугіно Луганської області до АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 з червня 2015 року перебуває на обліку в Індустріальному об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова.

Судом встановлено, що позивачу призупинено з 01.05.2016 року виплату пенсії.

Рішення про причини невиплати позивачці пенсії Індустріальне об»єднань управління Пенсійного фонду України м. Харкова позивачці чи суду не надало.

За приписами ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність рішення відповідача щодо призупинення позивачу з 01.05.2016р. виплату його пенсії, суд виходить з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з заперечень відповідача, виплату пенсії позивачки зупинена у зв»язку з тим, що вона звернулася 29.06.2016 року з заявою про поновлення їй виплати пенсії. Управлінням її заяву було направлено до управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР для перевірки фактичного місця проживання. А після перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_1 на адресу Фонду з управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР надійшов протокол № 4 від 22.07.2016 року про відмову в призначенні (відновленні) пенсії на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов, у зв»язку з відсутністю позивачки за фактичним місцем проживання зазначеного в заяві. Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений 14.06.2016 року постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Однак, Постанова Кабінету міністрів України №365, на яку посилається відповідач, прийнята 08.06.2016 року, тоді як виплата пенсії позивачці припинена з травня 2016 року і підстав для цього відповідачем не приведено. Тобто пенсія не виплачується позивачці безпідставно.

Більш того, суд зазначає, що вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України не встановлено підстав для припинення виплати пенсій.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. .

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», зокрема ст. 53, встановлено, що «підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати…»

У пункті 54 цього ж рішення ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Враховуючи викладене, перевіривши оскаржуване рішення відповідача на відповідність його вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідач, припиняючи 01 травня 2016 року виплату позивачу його пенсії діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено неправомірно, суд в межах строку позовної давності, тобто з 01.02.2017 року зобов*язує Індустріальне об»єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова поновити нарахування та здійснити виплату пенсії.

Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 02.08.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Індустріального об»єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності неправомірною та зобов»язання вчинити певні дії за період з 01.05.2016 року по 31.01.2017 року були залишені без розгляду.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Проте суд вважає, що на теперішній час немає потреби у застосуванні судового конторолю, передбаченого ст. 267 КАС України, оскільки позивачем не доведено необхідність в ньому, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі витупала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст.. ст. 6-11, 69-71, 86, 94, 99, 158-163, 167,183-2, 186 КАС України, ст. ст. 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Індустріального об»єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Індустріального об»єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 з 1 лютого 2017 року.

Зобов'язати Індустріальне об»єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 лютого 2017 року.

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Індустріального об»єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

У задоволенні позовних вимог про покладення на відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Орджоннікідзевський районний суд м. Харкова шляхом подачі скарги в десятиденний строк з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: