Справа № 220/989/17
Суддя: Яненко Г. М.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 220/989/17
Номер провадження2-а/220/33/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року смт. Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.;

при секретарі - Черняєвій С.П.,

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Алєксєєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Великоновосілківського районного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Великоновосілківському районі про визнання неправомірним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 14.03.2017 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вимоги позивача мотивовано тим, що оспорюваний акт суб'єкта владних повноважень прийнято з порушенням та без урахування фактичних обставин справи.

У запереченнях на позов та усних поясненнях представника, відповідач проти позову заперечив, посилаючись на ненадання позивачем уточнюючих довідок, що підтверджують виконання ним робіт, які дають право на пенсію на пільгових умовах, що свідчить про прийняття пенсійним фондом рішення правомірно у відповідності до норм чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, пояснення свідків, судом встановлено:

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема архівних довідок від 13.04.17 року № 01-12/311 та № 01-12/312, від 01.03.17р., № 01-12/133, записів в трудовійкнижці колгоспника№ 14 ОСОБА_1 працював в колгоспі ім. Леніна, Андріївської сільської ради:

в 1979 році трактористом відпрацьовано 116 днів.

в 1980 році працював трактористом відпрацьовано 199 днів.

В 1981-82 роках був призваний та служив в армії.

В1983 році був дозволений вихід з колгоспу

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 у період з 31.01.1983р. по 04.03.1985р. працював трактористом в районному міжгосподарському об'єднанні по виробництву кормів "Волчанське"

В 1985 році повернувся в колгосп ім. Леніна, Андріївської сільської ради трактористом відпрацьовано 254 днів.

В 1986 році працював трактористом відпрацьовано 292 дні.

В 1987 році працював трактористом відпрацьовано 295 дні.

В 1988 році працював трактористом відпрацьовано 284 днів.

В 1989 році працював трактористом відпрацьовано 359 днів.

В 1990 році працював трактористом відпрацьовано 300 дні.

В 1991 році працював трактористом відпрацьовано 285 днів.

В 1992 році працював трактористом відпрацьовано 304 днів.

В 1993 році працював трактористом відпрацьовано 310 днів.

В 1994 році працював трактористом відпрацьовано 283 днів.

В 1995 році працював трактористом відпрацьовано 305 дні.

В 1996 році працював трактористом відпрацьовано 287 дні.

В 1997 році працював трактористом відпрацьовано 262 день.

В 1998 році працював трактористом відпрацьовано 254 дні.

В 1999 році працював трактористом відпрацьовано 280 днів.

В 2000 році працював трактористом відпрацьовано 59 дні.

22.03.2000 року звільнений у зв'язку з реформуванням КСП ім.. Ілліча.

у квітні 2000 року прийнятий в члени СООО «Андріївське» на посаду тракториста.

В 2000 році працював трактористом відпрацьовано 220 днів.

В 2001 році працював трактористом відпрацьовано 287 дні.

В 2002 році працював трактористом відпрацьовано 274 день.

В 2003 році працював трактористом відпрацьовано 312 днів.

В 2004 році працював трактористом відпрацьовано 64 днів.

31 березня 2004 року звільнився за власним бажанням.

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням в.о. начальника Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області від 07.06.2017 № 17, у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (пільговий стаж склав 17 років 07 місяців 16 днів, що не є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення») було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Такий висновок відповідачем зроблено через те, що окремі записи в трудовій книжці оформлені неналежним чином, де після слова «тракторист» в графі «яку роботу виконував» проставлено знак повтору.

При цьому, позивачу зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 30.07.1979 по 12.11.1980 (за винятком періодів нарахування заробітної плати як шоферу), з 11.03.1985 по 31.12.1990, 01.01.1993 по 31.03.2004 (за винятком відпусток без збереження заробітної плати) в якості тракториста-машиніста в СГТОВ «Андріївське».

Не зараховано 1981-82 роки період служби в армії, оскільки на момент призову на строкову військову службу позивач не працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, тому відсутня підстава для зарахування періоду строкової військової служби позивача до стажу роботи саме за Списком № 2.

Обґрунтування виключення зі стажу роботи на пільгових умовах період роботи у районному міжгосподарському об'єднанні з виробництва кормів «Волчанскоє» на посаді тракториста з 31.01.1983 по 04.03.1985, відсутнє

У зарахуванні періоду роботи на пільгових умовах з 01.01.1991 по 31.12.1992 року було відмовлено у зв'язку з відсутністю в первинних документах відомостей про займану посаду.

Неможливість захистити свої права у інший спосіб стало підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Факт перебування позивача в трудових відносинах з КСП імені Леніна, а пізніше СГ ТОВ «Андріївське», підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що сам працював трактористом в КСП імені «Леніна», а після реорганізації в СГТОВ «Андріївське», у червні 2017 року вийшов на пенсію на пільгових умовах. У період з 1974 року по 2003 рік разом з ним працював ОСОБА_1 який також працював трактористом і був зайнятий на виробництві сільгосппродукції, а саме, підготовкою землі до посівної, збиранням врожаю, тощо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 також працював із ОСОБА_1 в КСП імені «Леніна», а після реорганізації в СГТОВ «Андріївське» в якості тракториста, ОСОБА_5. підтвердив, що ОСОБА_1 працював трактористом та був зайнятий безпосередньо у виготовленні сільськогосподарської продукції, виконував роботи по обробці землі - орав, дискував, сіяв, збирав врожай.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи і заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.

Згідно статті 17 Закону України N 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Згідно ч.1, 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує верховенство права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пункті 34 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначено, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві. Питання, яке має бути розглянуто, стосується того, наскільки обставини справи, що розглядається в цілому давали заявникові право на майновий інтерес, захищений статтею 1 Першого протоколу.

Тобто, майно у визначенні Першого протоколу до Конвенції охоплює як власне майно, так і майнові права - належні до виплати кошти, відповідно до національного законодавства.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Змістом зобов'язань за ст. 13 Конвенції вимагається щоб захист був "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

У рішенні «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73), Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Статтями 22, 92 Конституції України визначені права і свободи людини і громадянина, гарантії прав і свобод визначаються Законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 13 п. «в» Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію на пільгових умовах мають право трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Час проходження військової служби зараховується до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію ЗУ «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року, при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах, служба в військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік, служба в органах міліції прирівнюється за вибором особи, яка звертається за пенсією, до роботи, яка передувала на службі чи безпосередньо слідувала за нею. При цьому зазначені періоди враховуються в розмірі, який не перевищує наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах чи пільгових розмірах.

Відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з роз'ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року «Про порядок призначення пенсій за віком на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства», до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах на протязі повного сезону сільськогосподарських робіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причепних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує страж роботи є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

В силу п.17. Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

У відповідності до п. 18 Порядку №637, За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як зазначалось вище, позивач в період з 13.11.1980 по 09.11.1982служив в армії, в період з 31.01.1983 по 04.03.1985працював трактористом у районному міжгосподарському об'єднанні з виробництва кормів «Волчанскоє», в період з 01.01.1991 по 31.12.1992 працював трактористом в КСП імені Леніна.

Станом на дату звернення, ОСОБА_1 виповнилось п'ятдесят п'ять років, його страховий стаж 26 рік 01 місяців 03 днів, у т.ч. в якості тракториста-машиніста в КСП імені Леніна, а пізніше СГ ТОВ «Андріївське».

Поясненнями свідків, які працювали разом з ОСОБА_1 у вказаний період, один з яких вже вийшов на пенсію на пільгових умовах, підтверджено зайнятість позивача у виробництві сільськогосподарської продукції.

Крім іншого, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №17 від 07 червня 2017 року.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Оскільки саме рішення №17 від 07 червня 2017 року породжує для позивача певні правові наслідки у вигляді відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», висновки цього рішення є обов`язковими для позивача, тому суд вважає, що рішення підлягає скасуванню.

При даних обставинах, позовні вимоги слід задовольнити.

Приймаючи такий висновок, суд враховує також думку Вищого адміністративного суду України, який при розгляді аналогічних справ за № К/800/40969/13 від 13 березня 2014 року та №К/800/27262/13 від 19 червня 2014 року зазначив, що відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявності у працівника пільгового стажу роботи, що дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

В порядку ст. 94 КАС України, сплачений позивачем судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача

На підставі наведеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 2,7,11, 12, 17, 94,98,160, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області від 07.06.2017 №17 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 13.11.1980 по 09.11.1982, з 31.01.1983 по 04.03.1985, з 01.01.1991 по 31.12.1992.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великоновосілківському районі Донецької області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 14.03.2017 року відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст виготовлено та підписано 20 вересня 2017 року.

Суддя Г.М. Яненко