Справа № 153/582/17
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 153/582/17 Головуючий у 1-й інстанції: Любинецька-Онілова А.Г.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дій та зобов"язання вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дій та зобов"язання вчинення дій.

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року позов задоволено:

- визнано протиправними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо зарахування до спеціального стажу, який дає право на вихід на пенсію за вислугою років час служби ОСОБА_3 в армії з 10 грудня 1984 року по 13 травня 1986 року;

- зобов'язано Ямпільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати до спеціального стажу, який дає право на вихід на пенсію за вислугою років час служби ОСОБА_3 в армії з 10 грудня 1984 року по 13 травня 1986 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу, який дає право на вихід на пенсію за вислугою років час служби.

Враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обовязковою, а клопотань від сторін про розгляд справи за їх участю не надходило, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що у лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою щодо обчислення стажу роботи за вислугою років.

ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 14.02.2017 року № 85/0642/13 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку з відсутністю підстав, так як стаж роботи за вислугою років становить лише 24 роки 6 місяців 12 днів, оскільки підстав для зарахування до стажу роботи за вислугою років періоду проходження строкової служби немає, тоді як для призначення пенсії за вислугою років з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 необхідний стаж роботи за вислугу років не менше 26 років.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача неправомірним, звернувся за захистом своїх прав до суду.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 затверджено "Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати".

Відповідно до абз. 2 п. 2 цього Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Вказаною Постановою визначено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року (як у випадку позивача) - не менше 26 років.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено, зокрема: директори, заступники директорів з навчально-виховної (навчальної, навчально - виробничої) роботи, вчителі, майстри виробничого навчання, практичні психологи, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи міжшкільних навчально-виробничих комбінатів; учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 починаючи з 15.08.1983 року працював на посаді вчителя загальноосвітнього закладу і 10.12.1984 року був звільнений з посади учителя фізики і математики Білянської восьмирічної школи, у зв'язку зі службою в ОСОБА_4. 26.05.1986 позивач призначений на посаду вчителя трудового навчання в Білянську восьмирічну школу, де працював до 27 березня 1991 року. З 18.09.1995 року позивача прийнято на посаду вчителя Цекинівської середньої школи, де він працював до 25.05.1996 року. 01.09.1996 року позивача призначено на посаду вчителя хімії тимчасово до 14.06.1997 року та 01.09.1997 позивача прийнято на посаду вчителя хімії тимчасово, до кінця навчального року, де він працював до 27.05.1998 року. 06.12.1999 року позивача прийнято вчителем хімії до появи спеціаліста, а 01.09.2005 року переведено вчителем трудового навчання і 01.09.2007 року звільнено з посади вчителя трудового навчання та хімії. 01.09.2008 року позивача прийнято на посаду вчителя ОСОБА_5 ступенів с.Цекинівка, де позивач працює по теперішній час, що підтверджується трудовою книжкою виданою на ім'я ОСОБА_3 серії БТ-І № 8610422 від 15.08.1983 року.

Із копії військового квитка серії НК №4559521, встановлено, що позивач проходив військову службу з 10.12.1984 року та був звільнений в запас 13.05.1986 року.

Частиною 3 ст. 36 КЗпП УРСР визначено, що підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та із займаної посади останнього було звільнено у зв'язку з призовом на військову службу, відтак колегія суддів приходить до висновку про зарахування вказаного періоду до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10 вересня 2015 року у справі К/9991/79793/12.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7