Справа № 750/4288/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/4288/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М. Б. закінчити виконавчі провадження, що відкриті 03.04.2017 року, за № 53679300 та № 53679218 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

2) скасувати пункту 3 постанов про відкриття виконавчих проваджень за № 53679300 та № 53679218 щодо стягнення з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України виконавчого збору в сумі 12800 грн на підставі частини дев'ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2017 по справі №750/12766/16-а зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити базовий місяць для проведення індексації пенсії ОСОБА_3 - квітень 2014 року та провести перерахунок пенсії з урахуванням раніше визначеного базового місяця (квітень 2014 року) для проведення індексації з 27.06.2016 та обчислення суми індексації наростаючим підсумком.

На виконання цієї постанови, 22.03.2017 Деснянським районним судом м. Чернігова видано два виконавчих листи за №750/12766/16-а (а.с. 25-26).

03 квітня 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевський О.М. виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень № 53679300 та № 53679218 (а.с. 27-28).

Пунктом 3 даних постанов стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 12800 грн керуючись статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення пенсійний орган звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення в постанові про відкриття провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язком державного виконавця, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись в повній мірі з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначається Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VIII).

Положеннями частини четвертої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404-VIII визначено, що сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно із частиною п'ятою статті 26 цього Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За правилами частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до п.8 р.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст.27 Закону №1404-VIII. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Згідно частини третьої ст.27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Пунктом 1 частини п'ятої ст.27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

При цьому, Закон №1404-VIII розділяє поняття рішень про стягнення боргу та виконання рішень про зобов'язання вчинити певні дії (рішення немайнового характеру).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебувало рішення суду про зобов'язання боржника поновити базовий місяць для проведення індексації пенсії та провести перерахунок пенсії з урахуванням раніше визначеного базового місяця, а не стягнення конкретно визначеного розміру суми боргу за невиплаченою пенсією.

Таким чином, колегія суддів посилання позивача на те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів не приймає до уваги, з огляду на вищевикладене.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.06.2017 (справа №К/800/18463/17).

Згідно частини дев'ятої ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За правилами пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, наявність або відсутність можливості в боржника виконати рішення суду, не впливає на обов'язок державного виконавця зазначати про стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.

Однак, судом першої інстанції при винесенні рішення не було враховано, що постанова суду виконана позивачем добровільно саме до відкриття виконавчого провадження, тому підстави зазначати в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору, відсутні, зважаючи на наступне.

Згідно розпорядження від 14.03.2017 № 815683 ОСОБА_3 здійснено перерахунок з призначенням «через зміну надбавки» (а.с. 6).

Крім того, листами від 06.03.2017 №8715/07 та від 21.04.2017 №11811/07 Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України повідомило стягувача (ОСОБА_3.) та відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про те, що перерахунок пенсії з урахуванням раніше визначеного базового місяця провести перерахунок пенсії з урахуванням раніше визначеного базового місяця для проведення індексації з 27.06.2016 та поновити базовий місяць для обчислення суми індексації наростаючим підсумком (квітень 2014 року) виконано. Сума доплати відсутня, так як після перерахунку розмір пенсії не змінився (а.с. 7).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду була виконана до відкриття виконавчого провадження, а тому у відповідача не було підстав зазначати в постановах про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача виконавчого збору.

Посилання суду першої інстанції на те, що згідно розпорядження від 14.03.2017 № 815683 не вбачається виконання рішення суду, оскільки воно містить запис про здійснення перерахунку пенсії через зміну надбавки, що не відповідає тексту резолютивної частини постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2017 по справі №750/12766/16-а, оскільки вказаним рішенням зобов'язано пенсійний орган поновити базовий місяць для проведення індексації пенсії ОСОБА_3 - квітень 2014 року та провести перерахунок пенсії з урахуванням раніше визначеного базового місяця (квітень 2014 року), колегія суддів вважає помилковими, оскільки вказане розпорядження не було оскаржене ОСОБА_3 як протиправне. Станом на час розгляду справи воно не скасоване, та відповідно на нього посилається позивач як на рішення, яким виконано постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.01.2017 по справі №750/12766/16-а.

У відповідності до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при зазначенні у постановах про відкриття провадження вимоги про стягнення виконавчого збору відповідач діяв не на підставі та не в межах своїх повноважень, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача закінчити ВП №53679300 та №53679218 від 03.04.2017 на підставі п. 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Оскільки саме до виключної компетенції Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області належить повноваження щодо вирішення питання про закінчення виконавчих проваджень, тому суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача закінчити ВП №53679300 та №53679218 від 03.04.2017 на підставі п. 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 липня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати пункту 3 постанов про відкриття виконавчих проваджень за № 53679300 та № 53679218 щодо стягнення з Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України виконавчого збору в сумі 12800 грн на підставі частини дев'ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Файдюк В.В.