Справа № 539/2583/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 р.Справа № 539/2583/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017р. по справі № 539/2583/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради (далі по тексту - УПСЗН Лубенської міської ради, відповідач), в якому просила суд :

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо припинення та непоновлення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 20.01.2016 року по 12.09.2016 року з урахуванням здійснених виплат.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016 року по справі № 539/2583/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про відмову в призначенні позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505 за період з 09.06.2016 р. по 12.09.2016 р. включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2017 року постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У даній ухвалі судом касаційної інстанції вказано, що визначаючи в своєму рішенні датою початку (відновлення) виплати позивачеві щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання 09.06.2016 року (з часу відмови відповідача у призначенні допомоги), суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення та виплати особі вказаної допомоги є її звернення, однак, при розгляді особової справи ОСОБА_1 встановлено відсутність у справі такого її звернення. При цьому, посилання позивача на те, що лист УПСЗН виконкому Лубенської міської ради № 02-18/2201 від 09.06.2016 року фактично є відповіддю, адресовану позивачкою Президенту України заяву від 20.01.2016 року, направлену в подальшому Адміністрацією для розгляду за належністю до Полтавської обласної державної адміністрації, залишились поза увагою суду першої інстанції, який, не надавши оцінки цим обставинам, зазначеної заяви не витребував та не дослідив. Суд апеляційної інстанції зазначеного недоліку не усунув, незважаючи на додану позивачем до заперечень на апеляційну скаргу копію заяви, адресованої Президенту України, зареєстрованої його приймальнею 20.01.2016 року. У зв'язку з викладеним, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не виконано встановленого статтею 11 КАС України обов'язку щодо вжиття всіх передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування обставин справи (у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи).

Частиною 5 ст. 227 КАС України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017 року по справі № 539/2583/16-а позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25.02.2016 року по 12.09.2016 року.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно з Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 за період з 25.02.2016 року по 12.09.2016 року включно, з урахуванням виплачених сум.

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно з Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 за період з 13.01.2016 року по 25.02.2016 року залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції змінити постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017 року по справі № 539/2583/16-а в частині періоду призначення ОСОБА_1 виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а саме з 20 січня 2016 року по 12 вересня 2016 року включно, з урахуванням виплачених сум. Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася у січні 2016 року. Натомість, оскільки відповідь на своє звернення позивачка отримала 09.06.2016 року, саме з цієї дати повинен обчислюватись перебіг строку звернення до суду. Отже, позивачкою цього строку не пропущено, а відтак, відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017 року по справі № 539/2583/16-а скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджує, що оскільки письмова заява про призначення щомісячної адресної допомоги за спірний період позивачкою не подавалась, відсутні підстави для призначення (поновлення виплати) ОСОБА_1 такої допомоги у розумінні п.3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є громадянкою Грузії.

30.12.2011 року позивачу було видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1.

17.10.2014 року ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія відповідної довідки (а.с.7). Позивачці призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг з 17.10.2014 року по 16.04.2015 року у розмірі 1768 грн. 00 коп.

В подальшому за заявою позивача їй було призначено допомогу на наступний шестимісячний період з 25.05.2015 року по 24.11.2015 року в сумі 1833 грн. 00 коп.

Листом № 02-18/2201 від 09.06.2016 року УПСЗН виконкому Лубенської міської ради, надісланим (як зазначено у листі) на звернення ОСОБА_1 про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, позивача повідомлено, що відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є лише громадянин України, який постійно проживає в Україні, тобто, фактично ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні вказаної допомоги.

Не погодившись з діями відповідача щодо припинення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі та відмови у поновленні вказаної виплати за зверненням позивачки, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про їх оскарження та зобов'язання УПСЗН виконкому Лубенської міської ради призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу з 20.01.2016 року по 12.09.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання вказаної вище щомісячної адресної допомоги з 13.01.2016 року по 12.09.2016 року.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про виплату допомоги за цей період.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, однак, вважає невірним висновок суду щодо періоду, за який право позивачки на отримання цієї допомоги підлягає захисту.

Колегія суддів зазначає, що 02.09.2014 р. був прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набрав чинності 15.10.2014 р., яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі по тексту - Порядок № 509).

Згідно з п. 1 Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

01.10.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі по тексту - Порядок № 505).

Згідно з п. 2 Порядку № 505 (в первісній редакції) грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно з п. 3 зазначеного Порядку № 505 грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім'ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 грн.

Отже, питання надання статусу внутрішньо переміщеної особи (із видачею відповідної довідки) та призначення і виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, до прийняття Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VІІ (зокрема, на час надання такого статусу та призначення допомоги позивачу) регулювалось Порядком №509 та Порядком №505 (набрали чинності 08.10.2014р. та 07.10.2014р. відповідно), які в своїх первісних редакціях надавали право як на видачу довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, так і на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не лише громадянам України, а й іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

20.10.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ (набрав чинності з 22.11.2014р., далі по тексту - Закон № 1706-VІІ), відповідно до ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України №636 від 26.08.2015р. «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (що набрала чинності з 09.09.2015р.) до Порядку №505 та Порядку №509 було внесено зміни та встановлено, що відповідні довідки видаються, а щомісячна адресна допомога виплачується саме «внутрішньо переміщеним особам» (якими відповідно до Закону № 1706-VІІ були лише громадяни України).

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015р. №921-VIII (набрав чинності з 13.01.2016р.), зокрема, до зазначеної статті було внесено зміни й передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч. 1 ст. 5 цього Закону).

Положеннями ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

На підставі наведеного, як вірно зазначено судом першої інстанції, право на отримання допомоги, передбаченої постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 р., мають фізичні особи (в тому числі і іноземці), переміщення яких відбулося або з тимчасово окупованої території України або з районів проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що видана позивачці 17.10.2014 року довідка про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи є чинною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 з 13.01.2016 року права на отримання щомісячної адресної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

При цьому, колегія суддів враховує, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач самостійно здійснив часткову виплату позивачу допомоги у 2016 році, що свідчить про визнання права позивача на таку виплату.

Колегія суддів зазначає, що Порядком № 505 чітко визначені підставі для відмови у призначенні виплат щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Так, відповідно до п.6 Порядку № 505 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно з п.12 Порядку № 505 виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:

подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;

надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;

зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;

виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Отже, Порядком № 505 не передбачено такої підстави для відмови у призначенні або припинення виплати щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, як відсутність громадянства України.

Враховуючи викладене, у відповідача на час виникнення спірних відносин відсутні підстави для припинення виплати допомоги ОСОБА_1 та відмови у поновленні її виплати, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача у спірних відносинах та зобов'язання УПСЗН виконкому Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку № 505 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу визначення дати, з якої ОСОБА_1 має право на чергове призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 07.06.2016 року, суд касаційної інстанції, погодившись з висновком про наявність у ОСОБА_1 права на отримання допомоги, одночасно вказав на неправильне визначення дати початку виплати допомоги - 09.06.2016 року, тобто з дати отримання відмови відповідача позивачем. На думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, визначальною є дата звернення позивача за призначенням допомоги.

Судом першої інстанції з пояснень позивача встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до УПСЗН виконкому Лубенської міської ради з усною заявою про призначення допомоги, однак кожного разу отримувала усну відмову з посиланням на те, що вона є іноземцем. Такі обставини змусили її звернутися 20.01.2016 року до Президента України.

Вказані пояснення позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи копією заяви ОСОБА_1, зареєстрованої Адміністрацією Президента України 20.01.2016 року (а.с.64), та копією супровідного листа заступника керівника Приймальні Президента України від 21.01.2016 року № 22/002627-16, адресованого Полтавській обласній державній адміністрації щодо розгляду звернення ОСОБА_1 (а.с.10).

Як вбачається зі змісту п.3 Порядку № 505, для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сімї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Вказана норма не визначає форми подачі заяви про виплату допомоги. Відтак, за відсутності імперативної вказівки відповідна заява може бути подана і усно.

Отже, з урахуванням подання позивачкою письмового звернення 20.01.2016 року до Президента України, яке позивач розцінювала як спосіб захисту своїх порушених прав внаслідок відмови в призначенні допомоги відповідачем на її усні заяви, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно визначив період, за який позовні вимоги про виплату щомісячної адресної допомоги підлягають задоволенню.

З приводу висновку суду першої інстанції про необхідність застосування до позовної заяви ОСОБА_1 наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.100 КАС України, в частині позовних вимог за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції зазначено, що про порушення свого права позивач дізналася в січні 2016 року.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було отримано відповідь на своє звернення з приводу призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі лише 09.06.2016 року.

Колегія суддів зауважує, що до 09.06.2016 року ОСОБА_1 не отримувала рішення суб'єкта владних повноважень - УПСЗН виконкому Лубенської міської ради про припинення виплати їй щомісячної адресної допомоги, або будь-яких письмових обґрунтованих пояснень з приводу припинення цієї виплати.

Отже, позивачка дізналась про порушення свого права 09.06.2016 року, і саме з цієї дати починається перебіг строку звернення до суду з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду ОСОБА_1 звернулась 25.08.2016 року, тобто, позивачкою не пропущено шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, судом першої інстанції необґрунтовано застосовано до позовних вимог ОСОБА_1 за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року наслідки пропущення строку звернення до суду, передбачені статтею 100 КАС України.

Враховуючи, що процесуальне питання залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року було вирішено постановою, без прийняття ухвали окремим документом, в даному випадку слід застосувати норми ст.204 КАС України.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.204 КАС України порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017 року по справі № 539/2583/16-а підлягає скасуванню в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду цієї частини позовних вимог.

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017р. по справі № 539/2583/16-а скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року.

Адміністративну справу № 539/2583/16-а направити до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області для продовження розгляду справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам за період з 20.01.2016 року по 25.02.2016 року.

В іншій частині постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2017р. по справі № 539/2583/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

В частині скасування постанови суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду ухвала оскарженню не підлягає в силу ч.2 ст.211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 25.09.2017 р.