Справа № 326/574/17
Суддя: Стріжакова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія Справа №№ 326/574/17 р.
Провадження № 2-а/326/25/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2017 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої-судді Стріжакової Т.В.

при секретареві Назарової А.Г.

за участю: представника позивача Марцик Я.О.

представника відповідача Ященка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій. Вимоги позову обґрунтовує тим, що він є особою, якій встановлено статус інваліда війни ІІ групи. З 04.08.1982 по 05.09.1983 та з 21.08.1985 по 23.09.1986 він виконував обов`язок військової служби на території Афганістану. Під час виконання обов`язків військової служби він отримав захворювання, а саме: гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, дифузний кардіосклероз, цукровий діабет, захворювання, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджуються витягом з протоколу засідання ЦВЛК № 1659 від 20.08.2012. Згідно з випискою з акта огляду МСЕК від 20.06.2011 йому була встановлена ІІІ група інвалідності (огляд первинний), у зв`язку з загальним захворюванням. 07.12.2015 йому безстроково встановлено ІІ групу інвалідності.
28.11.2016 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про направлення його документів до Міністерства оборони України з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає дії відповідача протиправними.
Просить: 1) визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, відповідно до ПКМУ від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; 2) зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до ПКМУ від 25.12.2013 №975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі: 275 600 грн.; стягнути з Міністерства оборони України судові витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн. (а.с.2-4).
Ухвалою суду від 21.07.2017 залучено до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача (а.с.77 ).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив позовні вимоги задовольнити. У подальшому він, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив справу розглянути у її відсутність (а.с.101).

Представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що в результаті розгляду справи у судовому засіданні з`ясовано, що 31.03.2017 протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності № 32 позивачу призначена сума для виплати у розмірі 275 600 грн., але до теперішнього часу вона не виплачена. Тому підтримує позовні вимоги частково та просить зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до ПКМУ від 25.12.2013 №975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 275 600 грн.; стягнути з Міністерства оборони України судові витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 спочатку пояснив, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення позовних вимог Барило ГСН, вважає їх необґрунтованими, просив у їх задоволенні відмовити повністю.

У подальшому він, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що згідно з протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 32 від 31.03.2017 комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , тому просив залишити позов без розгляду (а.с.102). Потім він направив заяву аналогічного змісту і просив закрити судове провадження за відсутністю предмету спору (а.с.104).

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, направив до суду лист, в якому вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 05.12.2016 направлено до Міноборони пакет документів для вирішення питання призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги згідно з Порядком, затвердженим ПКМУ №975 від 31.03.2013. Згідно з Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 32 від 31.03.2017, комісія дійшла висновку щодо можливості виплати одноразової допомоги позивачу (а.с.83). Станом на 01.09.2017 року кошти на виплату зазначеної допомоги на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходили (а.с.99).
Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, судом фактично встановлено, що згідно з довідкою Мелітопольського Веселівського об`єднаного військового комісаріату від 14.12.2012, виданою пенсіонеру МОУ ОСОБА_1 , 1946 року народження, він дійсно проходив військову службу на території Афганістану в період з 04.08.1982 по 05.09.1983; з 21.08.1985 по 23.09.1986. Відповідно до переліку, затвердженого ПКМУ від 08.02.1994 №63, на території Афганістану в період з квітня 1978 по грудень 1989 велись бойові дії. Підстава: особова справа пенсійна справа ТЗ-41049 (а.с.5). У військовому білеті на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказано, що він Мелітопольським ОРВК Запорізької області 19.04.1988 прийнятий на облік, вказані військові частини, посада та тривалість проходження в них військової служби (а.с.6-7).

14.12.2012 УПСЗН Мелітопольської міської ради видало ОСОБА_1 посвідчення, згідно з яким він є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством СРСР для інвалідів війни ВОВ (а.с.17). 15.12.2015 УСЗН Приморської РДА Запорізької області видало ОСОБА_1 посвідчення, згідно з яким він є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.8).

Згідно з випискою з Акту огляду Мелітопольським МСЕК серії АД №158545 20.06.2011 вперше ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності загальна з 06.06.2011 безстроково, непрацездатен за віком (а.с.9).

У довідці до акту огляду міжрайонної МСЕК м.Бердянськ Запорізької області серії АВ №0665517 від 07.12.2015 вказано, що при повторному огляді 07.12.2015 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності, захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, потребує часткової сторонньої допомоги, рекомендоване лікування у кардіолога, ендокринолога, санаторно-курортне лікування (а.с.9).

Згідно з Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол № 1659 від 20.08.2012) захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_5 , 1946 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.11).

У виписках з історії хвороб зазначені діагноз, період лікування та призначене лікування у 2012-2016 роках (а.с.12-15).

Листом від 05.12.2016 Запорізький військовий комісаріат звернувся до Департаменту фінансів Міноборони України, в якому вказав, що відповідно до п.13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати

працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №» 975, подається висновок щодо можливості виплати одноразової грошово'1' допомоги ОСОБА_1 , який з 07.12.2015 визнаний інвалідом II групи, де якого подаються документи. Командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с.84).

Згідно з Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.03.2017 №32, комісія дійшла висновку щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 , звільненому 17.07.2015, який є інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, на підставі довідок МСЕК серії АД №158545 від 06.06.2011 та серії АВ №0665517 від 07.12.2015 в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 275 600 грн. (а.с.85).

У листі ІНФОРМАЦІЯ_2 вказані аналогічні відомості, також зазначено, що станом на 01.09.2017 року кошти на виплату зазначеної допомоги на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходили (а.с.99).
Перевіряючи обґрунтованість доводів позивача ОСОБА_2 про протиправність дій відповідача та зобов`язання останнього вчинення певних щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, та доводи відповідача, якими обґрунтовуються заперечення проти позову, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього кодексу. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідаю до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і. на умовах. встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідаю до п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, у тому числі, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Згідно ст. 16-2 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Пунктом 6 статті 16-3 даного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно з п.3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з ч.1 п.6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - у разі встановлення інвалідності II групи.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що право па одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Крім того, суд приходить до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку, визначеному постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.

Таким чином, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він мас право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 12.2013 року.

Враховуючи, що право на грошовому допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, позивач мас право на виплату одноразової грошової допомоги, тому до факту встановлення позивачу інвалідності, як підстави для виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, повинні застосовуватися нормативно-правові акти, що діяли станом на день встановлення позивачу II групу інвалідності.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21 -446а14. від 21 квітня 2015 року №21-135а 15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2015 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності, захворювання пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. Згідно з Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.03.2017 №32, комісія дійшла висновку щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 275 600 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 підтвердив дані відомості, зазначив, що станом на 01.09.2017 року кошти на виплату зазначеної допомоги на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходили.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів та вони не здобуті в судовому засіданні, що позивачу повідомлено про призначення йому вказаної одноразової грошової допомоги до подачі даного адміністративного позову до суду.

Тобто позовні вимоги про визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебування в країні, де велись бойові дії, та позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити вказану допомогу вже вирішено, така допомога позивачу призначена в установленому порядку, і це підтверджують та визнають сторони. У зв`язку з цим представник позивача в судовому засіданні заявив, що він в цій частині позовні вимоги не підтримує.

Тому в цій частині позовних вимог необхідно позивачу відмовити.

Підстав для залишення позову без розгляду та закриття провадження у справі у зв`язку з призначенням одноразової грошової допомоги позивачу, про що заявив у своїх клопотаннях відповідач, суд не вбачає. Відповідач не навів відповідного законного обґрунтування, передбаченого КАС України, не послався на передбачені КАС України норми.
Судом також встановлено, що призначена позивачу допомога позивачу не виплачена до теперішнього часу, це підтвердила як третя особа Запорізький обласний військовий комісаріат, так і відповідач, який не надав суду доказів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до ПКМУ від 25.12.2013 №975 та ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі: 275 600 грн.

Тому в цій частині позовні вимоги позивача про зобов`язання Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 вказану одноразову грошову допомогу у розмірі 275 600 грн. підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути понесені витрати на правову допомогу.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 №13-рп/2000; від 30.09.2009 №23-рп/2009; від 11.07.2013 №6-рп/2013).

Відповідно до ч.1,2 ст.16 КАС України кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом.Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами.

Відповідно до ст.90, 87 КАС України, витрати на правову допомогу, що відносяться до судових витрат, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З наведених правових норм вбачається, що правовою допомогою в адміністративному процесі визнається допомога правового характеру лише адвоката або у визначених законом випадках іншого фахівця у галузі права, які її надають на підставі договору.

Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Позивачем надані договір про надання юридичних послуг №578 від 26.04.2017, згідно з яким йому адвокатом надавалася правова допомога (а.с.18). У Акті про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно з вказаним договором вказано, що адвокат надав, а ОСОБА_1 прийняв послуги: ознайомлення з матеріалами справи - 750 грн. (квитанція №578/1 від 26.04.2017), участь у судовому засіданні 750 грн.(квитанція №578/2 від 26.04.2017) (а.с.19,20). На підтвердження наданий розрахунок витрат на правову допомогу на загальну суму 1500 грн., в якому вказано, що витрачено 1,5 години на ознайомлення з матеріалами справи 750 грн. (640 грн. за 1 годину) та 1,5 години на участь у судовому засіданні 750 грн. (640 грн. за 1 годину) (а.с.21).

Але в матеріалах справи відсутні докази того, що адвокат знайомився з даною справою, що ці витрати пов`язані з судовим розглядом даної справи. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на ознайомлення з матеріалами справи в сумі 750 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо участі у судовому засіданні, то згідно з журналами судових засідань у справі правова допомога у судовому засіданні (участь у судовому засіданні) адвокатом позивачу надавалася 21.07.2017 -33 хвил., 16.08.2017 12 хвил., 15.09.2017 27 хвил., а всього 72 хвил., що складає 1,2 години. Оскільки позивачем підтверджено належними доказами отримання правової допомоги в межах цього адміністративного спору в частині участі у судовому засіданні, то задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі : 1600 грн.х40%х1,2 год.=768 грн.

Керуючисьст.ст.2,3,8-11,69-71,79,86,87,94,98,99,104,105,158-163,185,186,254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Запорізький обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, відповідно до ПКМУ від 25.12.2013 №975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 275 600 (двісті сімдесят п`ять тисяч шістсот) грн.

Стягнути з Міністерства оборони України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу в сумі 768 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова постановлена в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 15 вересня 2016 року.

Постанова буде виготовлена в повному обсязі 19 вересня 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: підпис Т.В. Стріжакова

З оригіналом згідно: суддя Т.В. Стріжакова

15.09.2017