Справа № 820/3018/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 р. № 820/3018/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.

за участю:

представника відповідача - ОСОБА_1,

представника 3-ї особи - Дробот С.І. (ДП" Благодатне"),

представника 3-ї особи - Голіної О.Ю. (РВ Фонду держмайна України по Х/о),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство "Благодатне", Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Міністерство аграрної політики та продовольства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_4, з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яка полягає в неприйнятті рішення відповідно до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України за клопотанням позивача від 30.03.2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП «Благодатне» ();

- зобов'язати відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання позивача від 30.03.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП «Благодатне» () та прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України.

Ухвалами суду від 16.08.2017 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство "Благодатне" та від 06.09.2017 року - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерство аграрної політики та продовольства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підстави відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у затвердженні проекту землеустрою не відповідають вимогам чинного законодавства. Фактично відповідач не розглянув по суті звернення позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно приватизації земель, закріплених за ДП «Благодатне», а лише зазначив про відсутність певних документів. Позивач також зазначає, що в листах-відповідях відповідача відсутнє належне мотивування даної відмови, що свідчить про його формальний підхід до розгляду клопотання про надання відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою та нехтуванням вимог земельного законодавства.

Представник відповідача в наданих письмових запереченнях та у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що дії відповідача правомірні та відповідають чинному законодавству.

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що Головне управління у спірних правовідносинах на виконання вимог частини 2 статті 19 Конституції України діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність Головного управління. Зокрема, повідомив, що поданих разом із клопотанням документів виявилось недостатньо для визначення належності суб'єкта звернення із клопотанням, а також проведення його правової експертизи, оскільки неможливо було встановити, чи є ДП «Благодатне» сільськогосподарським підприємством, чи є ДП «Благодатне» правонаступником радгоспу «Благодатний» КВО Зміївського району Харківської області, саме якому було передано землі у постійне користування згідно з актом, вказаним вище, тому неможливо визначити, чи дійсно трудовий колектив ДП «Благодатне» має право на приватизацію вищезазначених земель. На підставі чого вважає посилання позивача на те, що Головне управління по суті не розглянуло клопотання трудового колективу ДП «Благодатне», не відповідає дійсності, оскільки відповідь управління була обґрунтована відсутністю юридичної можливості для прийняття вказаного рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель ДП «Благодатне» через неналежно оформлений пакет документів.

Представник третьої особи - ДП" Благодатне"- у наданих письмових поясненнях (а.с.71) та у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи - РВ Фонду держмайна України по Х/о просив прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Позивач у судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Представником позивача через канцелярію суду 20 вересня 2017 року подане клопотання про розгляд справи без його участі у зв'язку із необхідністю приймати участь в іншому судовому засіданні по справі №826/6761/17, яке відбудеться у місті Києві. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник третьої особи - Міністерства аграрної політики та продовольства України у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає можливим розглянути дану справу без участі позивача, представника позивача, а також, представника третьої особи - Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, представників третіх осіб - ДП" Благодатне" та РВ Фонду держмайна України по Х/о, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Благодатне» (колишній Військовий радгосп «Благодатний») є сільськогосподарським підприємством, підпорядковане Міністерству аграрної політики та продовольства України та розташоване за адресою АДРЕСА_2.

У постійне користування Державному підприємству «Благодатне» надано 5502, 6 га землі, про що мається державний акт на право постійного користування землею від 29.12.1997р. НОМЕР_1 (а.с. 41-43).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2015 р. № 271 ДП «Благодатне» було визначено таким, що підлягає приватизації в 2015- 2017 роках (а.с. 44-47).

Наказом Регіонального відділення фонду держмайна по Харківській області від 15.03.2017р. №538 було прийнято рішення про приватизацію ДП «Благодатне» (а.с. 48).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 з 02.11.2015 року працює в державному підприємстві «Благодатне» () на посаді сторожа, про що свідчить довідка № 135 від 28.07.2017року, яка видана ДП "Благодатне" позивачеві (а.с. 31).

З метою отримання в натурі земельної частки (паю) 30.03.2017 р., позивач разом з іншими працівниками та пенсіонерами ДП «Благодатне», звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП «Благодатне» (а.с. 24), та надала всі необхідні документи, а саме: копію наказу Регіонального відділення фонду держмайна по Харківській області від 15.03.2017р. № 538 та копію державного акту на право постійного користування землею від 29.12.1997р. НОМЕР_1.

У відповідь на клопотання відповідачем листом від 11.05.2017р. надана відповідь, якою трудовий колектив ДП «Благодатне» та інших заінтересованих осіб було повідомлено про неможливість встановити основний напрям господарської діяльності ДП «Благодатне», а також взаємозв'язок між ДП «Благодатне» та радгоспом «Благодатний» КВО Змїївського району Харківської області (а.с. 25). На підставі чого Головне управління утрималось від прийняття відповідних рішень.

У наданій відповіді відповідачем зазначено про відсутність в клопотанні від 30.03.2017 року установчих або інших документів, які підтверджують основний напрям господарської діяльності підприємства, як сільськогосподарський то він утримується від прийняття відповідних рішень.

В подальшому 24.05.2017р. додатково, на адресу відповідача були направлені документи, що підтверджували факт перейменування Військового радгоспу «Благодатний» () в державне підприємство «Благодатне» (), та посвідчують сільськогосподарський напрямок господарської діяльності ДП «Благодатне» (а.с.26).

Відповідачем 23.06.2017р., після додаткового розгляду наданих документів, надана заявникам відповідь № 19-5186/0/6-15976/0/21-17 (а.с. 27), зі змісту якої вбачається, що лист заявників Головне управління не вважає клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та, відповідно, він не є підставою для прийняття Головним управлінням відповідних рішень.

Позивач, не погодившись з зазначеними відмовами, звернувся за захистом свої х прав до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами ч.2 ст.116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом ( ч.3 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст. 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Тобто, ст. 92 ЗК України обмежує перелік суб'єктів права постійного користування земельною ділянкою і не передбачає можливості набуття певними різновидами підприємств (у т.ч. господарськими товариствами) такого права.

Однак, з пункту 6 розділу 10 «Перехідні положення» Земельного Кодексу України вбачається, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 пункт 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Зокрема в пп. 5.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України зазначено, що Земельний кодекс Української РСР від 8 липня 1970 року встановлював безстрокове і тимчасове користування землею (стаття 15). Землекористувачами визначалися: колгоспи, радгоспи, інші сільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації і установи; промислові, транспортні, інші несільськогосподарські державні, кооперативні, громадські підприємства, організації та установи; громадяни.

Відповідно до п. 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Крім того, відповідно до п. 6 постанови Верховної ради Української РСР від 18.12.1990 563-XII "Про земельну реформу", якому надано роз'яснення вказаним рішенням Конституційного Суду України, громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, зберігають право на ці земельні ділянки до виготовлення правовстановлюючих документів."

Аналогічну правову позицію закріплено у п. 27 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (далі - постанова пленуму ВГСУ № 6). а саме, норма статті 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002.

Отже, якщо право постійного користування виникло у суб'єкта господарювання до 01.01.2002 (дня набрання чинності ЗК України), після цієї дати воно продовжує зберігатися.

Пунктом 2.8 Постанови пленуму ВГСУ № 6 наголошено, що право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Також, відповідно до ст. 5 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених).

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» безоплатна передача частки державного майна (акцій) здійснюється в разі перетворення в процесі приватизації радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств у колективні сільськогосподарські підприємства або в акціонерні товариства на підставі договору безоплатної передачі, який укладається з урахуванням законодавства з питань оподаткування.

Приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, створених на базі колгоспів без викупу державою їх майна, які за період своєї діяльності не одержували бюджетних коштів для придбання основних фондів і будівництва, здійснюється шляхом перетворення їх за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) у колективні сільськогосподарські підприємства або акціонерні товариства з наступною безоплатною передачею майна працівникам підприємств засновників. (ч. 1 ст. 8 Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі").

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 191 Цивільного кодексу України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністра оборони України від 21.07.2008 року №372 військовий радгосп "Благодатне" перейменовано на Державне підприємство "Благодатне" (а.с. 15), у зв'язку із чим в подальшому затверджений Статут підприємства в новій редакції.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, можна стверджувати про те, що Державне підприємство "Благодатне" (колишній Військовий радгосп "Благодатний") є сільськогосподарським підприємством, підпорядковане Міністерству аграрної політики та продовольства України та розташоване за адресою АДРЕСА_2. У постійне користування Державному підприємству "Благодатне" надано 5502, 6 га землі, про що мається державний акт на право постійного користування землею від 29.12.1997р. НОМЕР_1 (Серія НОМЕР_1 від 29.12.1997 № 90).

На підставі вищенаведеного суд наголошує, що Державне підприємство "Благодатне" має право постійного користування земельними ділянками з урахуванням належного права радгоспу "Благодатне" КВО Зміївського району Харківської області 5502,6 гектарів землі (а.с. 17).

Суд також наголошує, що відсутність у ДП "Благодатне" акту про право постійного користування земельною ділянкою у зв'язку з не реалізацією радгоспом "Благодатне" та його правонаступників права на його отримання не може вважатись належною підставою для відмови Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області у наданні працівникам та пенсіонерам ДП "Благодатне", працівникам державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради дозволу на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель, оскільки необхідність отримання акту про право користування земельною ділянкою з'явилося після прийняття Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 та яке не визначало в разі нереалізації даного права втрату права користування, що аналогічно закріплено і в ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст. 118 ЗК України, передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею ( ч.6 ст.118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( ч.7 ст.118 ЗК України).

Аналізуючи вказані вище положення суд зазначає, що законом унормовано або прийняття позитивного рішення по суті заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або відмови по суті, при цьому, така відмова може були викладена лише з підстав, що унормовані ч.7 ст.118 ЗК України, з урахуванням ч.5 ст. 118 ЗК України, в даних спірних правовідносинах.

Відтак, листи відповідача від 11.05.2017 року № 19-20-6-8552/0/19-17 від 23.06.2017р. №19-5186/0/6-15976/0/21-17, якими фактично відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП "Благодатне" у даній формі не відповідає вимогам ЗК України та сприймається судом як протиправна відмова, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, розглядаючи дану справу, суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Тому вимога позивача, щодо зобов'язання відповідача прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків суду по даній справі є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство "Благодатне", Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Міністерство аграрної політики та продовольства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яка полягає в неприйнятті рішення за клопотанням ОСОБА_4 від 30.03.2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП "Благодатне" ().

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 30.03.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель, закріплених за ДП "Благодатне" (), та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (місцезнаходження: 63461, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61022, м. Харків, м-н Свободи, буд.5, Держпром, 1 під'їзд, 6-7 поверх).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 25 вересня 2017 року.

Суддя Заічко О.В.