Справа № 825/696/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 вересня 2017 року м. Київ К/800/26262/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 1 серпня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, а особі, яка її подала, надано строк для усунення вказаних недоліків.

У визначений строк недоліки усунуто.

3 травня 2017 року Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» 55292,90 грн адміністративно-господарських санкцій та 331,80 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що згідно звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік відповідач вказав, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства у 2016 році становила 310 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 11 осіб при нормативі 12 осіб, а тому оскільки відповідачем не створено ще одне робоче місце для працевлаштування інвалідів, відповідно до норм чинного законодавства у підприємства утворилась заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 55292,90 грн та пені за порушення строків сплати зазначеної суми санкцій у розмірі 331,80 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Так, судами встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за формою № 10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 310 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 11 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 12 осіб.

Крім того, судами встановлено, що 3 липня 2016 року на підприємстві утворилась одна вакантна посада у зв'язку зі смертю працівниці ОСОБА_1, яка працювала на посаді швачки, внаслідок чого у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік зазначена інформація про працевлаштування інвалідів на товаристві з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» за виключенням померлої ОСОБА_1.

Також судами встановлено, що відповідно до листа Чернігівського міського центру зайнятості від 11 травня 2017 року №07/1887 за заявленими відповідачем вакансіями (за професією «швачка») у звіті за формою №3-ПН, поданим 2 вересня 2016 року, Чернігівським міським центром зайнятості направлення не видавалися у зв'язку із відсутністю безробітних осіб з інвалідністю, які за наявним професійним досвідом та рекомендаціями індивідуальних програм реабілітації відповідають вимогам даних вакансій. На вказані вакансії видавались направлення Ріпкинським районним центром зайнятості та Чернігівським районним центром зайнятості.

Згідно листа Чернігівського районного центру зайнятості від 16 травня 2017 року №545 на заявлену відповідачем 2 вересня 2016 року вакансію для осіб, які мають інвалідність, було видано направлення від 25 січня 2017 року №0006002 безробітній ОСОБА_2, яка відмовилась від працевлаштування на дану вакансію.

Крім того, відповідач звертався до підприємства об'єднання громадян «Чернігівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих» та до підприємства Чернігівського міського громадського об'єднання «Фонду інвалідів та пенсіонерів» «Довіра-В» щодо пропозицій працевлаштування інваліда для роботи на підприємстві відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листа від 2 серпня 2016 року №67/1 та довідки від 10 травня 2017 року №4.

Також судами встановлено, що вакантну посаду інваліда на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» було зайнято 21 березня 2017 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією наказу від 21 березня 2017 року №60-к.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», так як відповідачем здійснені всі передбачені чинним законодавством заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів та заходи щодо інформування органів працевлаштування інвалідів про наявну можливість для їх працевлаштування, чим надано можливість виконання вищевказаними органами свого обов'язку стосовно безпосереднього працевлаштування інвалідів, оскільки обов'язок відповідача створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов'язком їх пошуку для працевлаштування.

Крім того, суди виходили з того, що позивачем не надано суду жодних доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів з боку відповідача, а також не надано доказів, що органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для працевлаштування відповідачу, окрім тих, які самостійно відмовились від працевлаштування на підприємство відповідача, не надано доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування, і відмови відповідача в такому працевлаштуванні.

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів посилається на те, що законом не передбачено такої підстави для звільнення від сплати санкцій, як повідомлення державної служби зайнятості про вакантні посади для інвалідів та не направлення інвалідів службою зайнятості для працевлаштування. Крім того, позивач посилається на те, що центр зайнятості повинен сприяти (виявляти підтримку) інвалідам у працевлаштуванні, але жодним чином це не зобов'язує шукати роботодавцям інвалідів для працевлаштування. Також позивач посилається на те, що виконанням нормативу є працевлаштування інваліда на основне місце роботи та відпрацювання ним необхідної кількості місяців, а тому відповідач не може бути звільнений від відповідальності за невиконання норм закону.

Проте із вказаними доводами Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів погодитись не можна з огляду на те, що за змістом статей 18 та 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а відповідно до частини 5 статті 19 цього Закону виконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів вважається саме їх працевлаштування, а не лише створення відповідних робочих місць, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 липня 2013 року у справі №21-196а13, в якій зазначено, що закон зобов'язує відповідача відповідно до відсоткового нормативу створити робочі місця для праці інвалідів, зазначити їх у колективному договорі та інформувати центри зайнятості, а місцеві органи соціального захисту населення, відділення Фонду та органи працевлаштування підібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда. При цьому обов'язок відповідача створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов'язком їх працевлаштовувати.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівертекс» про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець