Справа № 159/2788/17
Суддя: Бойчук П. Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/2788/17
Провадження № 2-а/159/198/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Ковелі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі по тексту - Управління) про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій та просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо виплати йому пенсії з обмеженням її максимального розміру; зобов'язати Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату його пенсії відповідно до ст. 50-1 ЗУ "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 80% від розміру його місячної зарплати, зазначеної в довідці прокуратури Волинської області № 18-175 від 29.03.2016 року, без обмеження пенсії максимальним розміром, тобто щомісячно в сумі 12698,06 грн., а за минулий період - різницю між нарахованим обмеженим розміром та вказаним максимальним розміром. Крім цього, просив постанову суду звернути до негайного виконання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 19.03.2008 року він перебуває на обліку в Ковельському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ "Про прокуратуру", який діяв на час призначення пенсії, виходячи з розміру 80% від суми місячної чинної заробітної плати.

Його право на отримання даного виду пенсії у зазначеному вище розмірі підтверджено постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2016 року, яка набрала законної сили.

В січні 2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням роз'яснити підстави обмеження розміру його пенсійної виплати. 31.01.2017 року позивач отримав відповідь відповідача про відмову у виплаті пенсії без обмеження.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують його права на соціальний захист, оскільки відповідач не мав права застосовувати в даному випадку вимоги ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VІІІ від 24.12.2015 року, відповідно до якого обмежено максимальний розмір пенсії сумою 10740 грн.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Голядинець М.В. звернулись до суду з відповідними заявами про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

За вказаних обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач, подавши письмове заперечення проти позову, вважає свої дії правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, в зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Зокрема вказував, що відповідно до змісту ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015). Відповідач зазначає, що у вказаній статті зазначено, що ці положення поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею. Ця норма у встановленому порядку не була визнана неконституційною, отже є обов'язковою для виконання. Відтак, вважає, що Управління правомірно провело перерахунок пенсії позивачу в розмірі 80% місячного заробітку, однак з урахуванням обмежень.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача, викладені ним в адміністративному позові, та письмові заперечення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач з 19.03.2008 перебуває на обліку в Управлінні як одержувач пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", розмір пенсії обчислено в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати.

У зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 № 1013, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", з врахуванням довідки № 18-175 від 29.03.2016 року, виданої Прокуратурою Волинської області.

Відмова у проведенні вказаного перерахунку пенсії стала підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2016 року, яка набрала законної сили, зобов'язано Управління провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", яка діяла на час призначення пенсії, згідно довідки прокуратури Волинської області від 29.03.2016 року № 18-175, виходячи з розрахунку 80% від суми місячної заробітної плати, та виплатити різницю у розмірі пенсії за минулий час, починаючи з 01 січня 2016 року.

На виконання вказаної постанови Управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 в розмірі 80% від суми місячної чинної заробітної плати, зазначеної у довідці № 18-175 від 29.03.2016.

Як вбачається з листа Управління від 31.01.2017 року № 19/Х-01, з врахуванням змін, внесених до ст. 86-1 Закону України "Про прокуратуру" щодо обмеження розміру пенсії максимальним розміром, з 01.01.2016 року розмір пенсії позивача до виплати становить 10740 грн.

Вважаючи, що дії Управління щодо обмеження виплати пенсії є протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість відповідних дій відповідача, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційним судом України у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

На час призначення пенсії позивачу (19.03.2008 року) пенсійне забезпечення прокурорів визначалось Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, у відповідній редакції, (далі - Закон № 1789-XII) відповідно до ч. 1 ст. 50-1 якого прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до положень ч. 14 ст. 50-1 Закону № 1789-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України "Про прокуратуру", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено п.2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, частину п'ятнадцяту статті 50-1 Закону №1789-XII замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв'язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев'ятнадцятою - двадцять третьою".

Проте, Закон №1789-XII втратив чинність з 25.04.2015 (з набранням чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII) крім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Відтак, ч. 18 ст. 50-1 Закону №1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з п.2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, а тому суд вважає помилковими доводи позивача щодо застосування положень вказаної статті до спірних правовідносин.

Водночас, відповідно до абз .6 ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII, в редакції чинній на час перерахунку пенсії позивача, (далі - Закон №1697-VII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. (Абзац 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII доповнено реченням щодо тимчасового обмеження максимального розміру пенсії у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016).

На підставі вказаного, суд приходить до переконання, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу (01.01.2016), наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов'язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір пенсії позивача за вислугу років, що підлягає перерахунку і виплаті з 01 січня 2016 року відповідно до постанови Ковельського міськрайонного суду від 17.06.2016 року, яка набрала законної сили, не може тимчасово перевищувати 10740 гривень, що дає підстави для висновку про правомірність дій відповідача при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу, а тому в задоволені позову слід відмовити.

При цьому, право позивача на отримання пенсії у розмірі 12968,06 грн., який обраховано після перерахунку пенсії позивача за рішенням суду з 01.01.2016, відповідачем не заперечується, однак таке право може бути реалізовано лише після скасування законодавцем відповідних обмежень.

Щодо покликання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13), то суд зауважує, що такі є безпідставними, оскільки правовідносини, з приводу яких висловив свою позицію Верховний Суд України у вказаних рішеннях, виникли за інших фактичних обставин.

Окрім того, суд зауважує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, в абзаці шостому у частині п'ятнадцятій статті 86 Закону №1697-VII слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року" та як наслідок: "Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень". Обмежень щодо застосування положень вказаного Закону за колом осіб законодавцем не встановлено.

З огляду на те, що прийняття тимчасових обмежень у виплаті пенсії у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 згідно Закону №911-VIII від 24.12.2015 та Закону №1774-VIII від 06.12.2016 обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України з метою створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики, а тому підлягають застосуванню, як нормативно-правові акти, що прийняті пізніше.

Суд також зауважує, що, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися. Суд також зазначає, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. (справа «Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А)), Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Аналізуючи зазначене в сукупності, оцінивши дії відповідача щодо відмови в скасуванні обмеження максимального розміру пенсії позивача, суд дійшов висновку, що такі дії відповідача на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та відповідними Законами України.

Таким чином позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів діями відповідача, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ст. 94 КАС України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, ч. 2 ст. 99, 159, 160, 161, 162, 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст. 19, 58 Конституції України, Законів України "Про прокуратуру та "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позовуОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з одночасною подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий П. Ю. Бойчук