Справа № А30/54
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючогоГриціва М.І.,
суддів: Берднік І.С., Волкова О.Ф., Вус С.М., Гуменюка В.І., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Ковтюк Є.І., Короткевича М.Є., Кривенди О.В., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Школярова В.Ф., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом приватного багатогалузевого підприємства «СД» (далі - ПБП «СД») до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (далі - Виконком), Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області (далі - ОДПІ), відділення Державного казначейства України у м. Нікополі Дніпропетровської області (далі - ВДК) про визнання дій незаконними,

встановив:

У липні 2005 року ПБП «СД» звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням доповнень просило: визнати неналежне проведення ОДПІ заходів по встановленню власника майна перед поданням заяви від 8 лютого 2001 року № 766/26/80 про визнання його безхазяйним незаконною бездіяльністю; визнати надання ОДПІ у зазначеній заяві Виконкому даних про знаходження майна на обліку з 3 грудня 1999 року, даних про відсутність власника майна (недостовірної інформації) незаконними діями; визнати невнесення ОДПІ реєстраційного запису до Книги обліку актів опису і попередньої оцінки майна, неукладення акта опису і попередньої оцінки майна та договору зберігання описаного майна незаконною бездіяльністю; визнати неналежне проведення перевірки Виконкомом даних про знаходження майна на обліку ОДПІ з 3 грудня 1999 року, наявності доказів неможливості встановлення власника майна перед прийняттям рішення від 21 лютого 2001 року № 109 незаконною бездіяльністю; визнати відмову ОДПІ у видачі ПБП «СД» майна на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2003 року у справі № А31/37 та створення у зв'язку з цим штучних перепон в реалізації права на розпорядження майном незаконними діями; визнати невиконання ОДПІ обов'язків по збереженню майна в період після винесення рішення від 21 лютого 2001 року № 109 Виконкомом незаконною бездіяльністю; стягнути солідарно на користь ПБП «СД» з Виконкому за рахунок місцевого бюджету 276 688 грн 21 коп. та з ОДПІ за рахунок державного бюджету 276 688 грн 21 коп. як грошовий еквівалент завданої матеріальної шкоди в загальному розмірі 533 376 грн 42 коп.; притягнути відповідачів до дольової відповідальності, стягнувши на користь ПБП «СД» з ОДПІ за рахунок державного бюджету 26 578 грн 12 коп. (75 %), а з Виконкому за рахунок місцевого бюджету 8859 грн. 38 коп. (25 %) як грошовий еквівалент моральної шкоди в загальному розмірі 35 437 грн 50 коп.

Господарський суд Дніпропетровської області постановою від 22 вересня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2010 року, відмовив у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 4 квітня 2013 року залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій у цій справі.

ПБП «СД» не погодилося з рішенням суду касаційної інстанцій і подало заяву до Європейського суду з прав людини, посилаючись на порушення статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

У заяві про перегляд судового рішення в адміністративній справі ПБП «СД» просить скасувати всі судові рішення, ухвалені у цій справі, та постановити нове рішення - про задоволення позову. Перегляд просить здійснити з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), - встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, а саме: статей 6 і 13 Конвенції. Зокрема, посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 12 січня 2017 року у справі «Івань та інші проти України» (далі - Рішення).

Верховний Суд України щодо заяви ПБП «СД» вважає за необхідне зазначити таке.

За частиною першою статті 46 Конвенції держава Україна зобов'язана виконувати остаточне рішення Суду в будь-якій справі, в якій вона є стороною.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Згідно з Рішенням та Додатком до нього ПБП «СД» подало до Суду заяву про надмірну тривалість цивільного провадження, що була несумісною із вимогою «розумного строку» (чотири роки один місяць сімнадцять днів у трьох інстанціях) та відсутність в національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту у зв'язку з цим.

Суд констатував, що заява ПБП «СД» свідчить про порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції у зв'язку з надмірною тривалістю цивільних проваджень, і постановив, що упродовж трьох місяців держава Україна повинна сплатити ПБП «СД» суми, зазначені в додатку (900 євро). Ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

З-поміж іншого Суд зазначив, що деякі заявники скаржилися також за іншими положеннями Конвенції відповідно до різних статей Конвенції.

Суд розглянув заяви, наведені у переліку, серед яких й заяву ПБП «СД», та вважає, що з огляду на всі наявні в нього матеріали та належність оскаржуваних питань до сфери його компетенції, ці скарги не відповідають критеріям прийнятності, передбаченим статтями 34 та 35 Конвенції, а також не містять жодних ознак порушень прав і свобод, гарантованих Конвенцією та протоколами до неї.

Із наведеного вище убачається, що заявлені ПБП «СД» порушення конвенційних положень, їхній зміст та обсяг не містять у собі юридичних передумов для втручання в оскаржені судові рішення, постановлені національними судами, оскільки в них немає суджень та/чи висновків про існування порушень конвенційних прав заявника під час розгляду справи судом за його позовом, усунення (відновлення) яких потребує заявленого втручання.

В аспекті пункту 3 частини першої статті 237 КАС констатовані Судом порушення положень Конвенції не дають підстав також вважати, що заявник (ПБП «СД») продовжує перебувати у правовій ситуації, за якої і далі зазнає негативних наслідків від рішень, ухвалених на національному рівні, - наслідків, щодо яких присуджена Судом справедлива сатисфакція не буде адекватним засобом захисту і яку не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження.

З огляду на викладене, керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

постановив:

У задоволенні заяви приватного багатогалузевого підприємства «СД» відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців
Судді: І.С. Берднік О.Ф. Волков
С.М. Вус В.І. Гуменюк
А.А. Ємець Т.Є. Жайворонок
Є.І. Ковтюк М.Є. Короткевич
О.В. Кривенда Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук Б.М. Пошва
О.Б. Прокопенко В.М. Сімоненко Я.М. Романюк В.Ф. Школяров