Справа № 336/3808/17
Суддя: Голубкова М. А.
Дата ухвалення: 2017-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №336/3808/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді Голубкової М.А.

при секретарі Когут С.І.

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

10.07.2017 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла зазначена позовна заява.

В позові зазначено, що у 1992 році позивач здобув право на отримання державної пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням № 887265, яке видане Пенсійним фондом України. Раніше він був зареєстрований та постійно проживав в м. Донецьк, де і перебував на обліку та отримував пенсію.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території місця її проживання, та з набранням чинності Постановою КМУ від 07.11.2014 року № 595, якою затверджений тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де він мешкак, було припинено здійснення повноважень відповідним органом ПФУ, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

У листопаді 2014 року він звернувся УПСЗН ЗМР по Шевченківського району та набув статусу внутрішньо переміщеної особи. Після переведення пенсійної справи до УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя позивач продовжував отримувати пенсію, але починаючи з березня 2016 року відповідач без правових підстав припинив нарахування пенсії.

Будь-якої інформації щодо прийняття рішення про припинення виплати пенсії від відповідача йому не надходило.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії такими, що суперечать чинному законодавству, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо припинення виплати йому пенсії протиправними, а також зобов'язати відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії з 01 березня 2016 року.

До суду надійшли заперечення відповідача на адміністративний позов, у яких він просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що забезпечення реалізації прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб, зокрема пенсійне забезпечення, визначається ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 та відповідними нормативно-правовими актами КМУ, а саме: Постановою КМУ «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 року № 509; Постановою КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637; Постановою КМУ від 08.06.2016 р. № 365.

Пунктом 1 Постанови КМУ № 637 передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ № 509. Строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі. У разі продовження дії обставин, що визначені в ст.. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу.

Оскільки в матеріалах пенсійної справи міститься довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО від 17.11.2014 року. Отже з березня 2016 року позивач не звертався письмово до управління з заявою про поновлення виплати пенсії та не надав будь-яку інформацію стосовно свого фактичного перебування. У звязку з чим пенсію позивача було призупинено до зясування фактичного місця проживання.

Справу було розглянуто в порядку скороченого провадження.

Вивчивши позовну заяву та письмові заперечення відповідача на позов, оглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 17 листопада 2014 року, був взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, у якій зазначене фактичне його місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримував пенсію.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами обміну інформації з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з березня 2016 року ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії з причин не підтвердження місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05 листопада 2014 року, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч. 1 ст. 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, а такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як з'ясування певних обставин (зокрема, отримання інформації з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб), Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено.

У п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказано, що в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

А у п. 3.3 вищевказаного Рішення Конституційного Суду України вказано, що виходячи із правової позиції, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Статтею 8 ОСОБА_2 України визначено, що ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_2 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51).

У п. 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною, відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року було пов'язано саме з перевіркою інформації щодо його фактичного місця мешкання, не підтвердження останнім свого фактичного місця перебування.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_2, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Питання судових витрат необхідно вирішити відповідно до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановою КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05.11.2014 р., ст. ст. 2, 6, 9-11, 94, 99-103, 159-162, 185, 186, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 березня 2016 року.

Зобов'язати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України міста Запоріжжя поновити нарахування і виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсії за віком та сплатити заборгованість за період з 01 березня 2016 року.

Стягнути з Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України міста Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань в доход держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, із одночасним надісланням особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.А. Голубкова