Справа № 826/5037/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5037/17 Головуючий у 1-й інстанції: Григорович П.О. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської організації ветеранів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Київської міської організації ветеранів до Київської міської ради, третя особа: Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання незаконними дій та визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Київська міська організація ветеранів звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила суд:

- визнати незаконними дії Київської міської ради щодо прийняття рішення від 28 лютого 2013 року № 59/9116 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 31 березня 2011 року № 100/5487 «Про програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2011-2012 роки» в частині включення до переліку об'єктів групи А, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах нежитлових приміщень по вул. Терещенківській, 13 у м. Києві.

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 59/9116 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 31 березня 2011 року № 100/5487 «Про програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2011-2012 роки» в частині включення до переліку об'єктів групи А, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах нежитлових приміщень по вул. Терещенківській, 13 у м. Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2017 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити розгляд за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради на праві комунальної власності належить нежитлове приміщення № 1-12 групи приміщень № 1 в літ. «А» (площею 177,6 кв.м.) по вул. Терещенківській, 13 у м. Києві.

Згідно з договором позички від 26 травня 2010 року № 140/2, укладеним між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради (позичкодавець) та Київською міською організацією ветеранів (користувач), на підставі рішення VIII сесії V скликання Шевченківської районної у м. Києві ради від 20 травня 2010 року № 857, позичкодавець зобов'язується передати, а користувач - прийняти у безоплатне тимчасове користування комунальне майно - нежиле приміщення загальною площею 181,6 кв.м., яке розташоване за адресою: вул. Терещенківській, 13, а саме 1 поверх площею 181,6 кв.м. Термін позички встановлюється з моменту підписання договору до 25 травня 2011 року.

За умовами вказаного договору, користувач зобов'язаний повернути об'єкт позички після закінчення строку договору в такому стані, в якому його було передано (пункт 4.4.). У свою чергу, позичкодавець має право вимагати повернення об'єкту позички і розірвання договору (пункт 5.1.1.). У випадку відчуження об'єкту позички, переданого у користування, до набувача об'єкту позички переходять права та обов'язки позичкодавця (пункт 7.4.).

Листами від 30 березня 2015 року № 24, від 03 квітня 2015 року № 27 позивач звертався до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням продовження договору позички від 26 травня 2010 року № 140/2, на які йому було повідомлено, що в межах повноважень здійснюються заходи щодо розгляду у встановленому порядку порушеного питання (лист від 06 травня 2015 року № 109/03/25-3629); також повідомлено про необхідність здійснення Організацією незалежної оцінки для розрахунку орендної плати (лист від 11 листопада 2016 року № 552).

У березні 2017 року позивач звернувся до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про оренду комунального майна територіальної громади м. Києва без проведення конкурсу - нежилого приміщення по вул. Терещенківській, 13 у Шевченківському районі м. Києва площею 177,6 кв.м. до моменту приватизації, але не більше ніж на два роки.

За інформацією позивача, про результати розгляду вказаної заяви відповіді він не отримав, договір оренди на вказане приміщення не укладений.

В той же час, у квітні 2017 року з веб-ресурсу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивач дізнався про те, що нежитлове приміщення площею 177,6 кв.м. по вул. Терещенківській, 13 в м. Києві виставлено на продаж, дату проведення аукціону призначено на 14 квітня 2017 року.

Після цього, у ході вивчення інформації, розміщеної на офіційному веб-ресурсі Київської міської ради ним було виявлено рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 59/9116 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 31 березня 2011 року № 100/5487 «Про програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2011-2012 роки».

Зазначеним рішенням, зокрема, доповнено перелік об'єктів групи А, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах за конкурсом, новими позиціями, крім іншого: 221 - нежилі приміщення групи «А», аукціон, м. Київ, вул. Терещенківська, 13, літ. «А» площею 181,6 кв.м.

Вважаючи протиправними дії відповідача по прийняттю вказаного рішення від та саме рішення, яким, на думку позивача, його позбавлено права на приміщення, необхідне для виконання статутних завдань, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та на підставі закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон).

Відповідно до статті 2 Закону, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону).

Відповідно до ч.3 статті 16 Закону встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно статті 25 Закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.30 ч.1 статті 26 Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Нормами статті 60 Закону передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Таким чином, судом першої інстанції вірно було встановлено, що виключною компетенцією відповідної ради, зокрема, є прийняття рішень щодо відчуження комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності.

Тобто, розпорядження комунальним майном є правом відповідної ради в залежності від потреб територіальної громади.

Так, спірне нежитлове приміщення № 1-12 групи приміщень № 1 в літ. «А» (площею 177,6 кв.м.) по вул. Терещенківській, 13 у м. Києві, включене оскаржуваним рішенням відповідача від 28 лютого 2013 року № 59/9116 до переліку об'єктів, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах, за конкурсом, належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Отже, як вірно було зазначено судом першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення від 28 лютого 2013 року № 59/9116, відповідач фактично реалізував свої владні управлінські функції по розпорядженню комунальним майном, передбачені Законом.

При цьому, на момент прийняття оскаржуваного рішення від 28 лютого 2013 року № 59/9116 припинилися відносини за договором позички від 26 травня 2010 року № 140/2, які, крім того, за приписами цивільного законодавства не дають користувачу переважного права перед іншими особами на купівлю майна. Наведене свідчить про відсутність у позивача правових підстав для зайняття спірного приміщення.

Таким чином, суд не вбачає порушення прав та законних інтересів позивача при прийнятті відповідачем спірного рішення від 28.02.2013 № 59/9116 та, відповідно, підстав для його скасування.

Єдиною обставиною, якою позивач обґрунтовує свою апеляційну скаргу, є посилання на статтю 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантування їх соціального захисту», частиною другою якої закріплено, що центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Рада міністрів Автономної Республіки Крим у межах своєї компетенції надають ветеранським організаціям, зокрема, безплатно надають будинки, приміщення, обладнання та інше майно, необхідне для здійснення їх статутних завдань, не можуть бути прийняті судом до уваги у даних спірних правовідносинах, оскільки, як вже зазначалося, при прийнятті спірного рішення відповідач реалізував владні управлінські функції по розпорядженню комунальним майном.

Колегія суддів не вважає дану статтю підставою для скасування рішення КМР, оскільки позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з проханням виконати відповідні положення закону та надати будь-яке інше приміщення, необхідне для здійснення позивачем своїх статутних завдань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської міської організації ветеранів - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.