Справа № 152/1276/17
Суддя: Войнаровський І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

18 вересня 2017 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого: Войнаровського І.В.

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

представника

відповідача - Країла С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Шаргородської міської ради Вінницької області про часткове скасування рішення 8 сесії 5 скликання Шаргородської міської ради № 192 від 22 січня 2008 року,

у с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду із указаним адміністративним позовом.

Зазначив, що з 20 березня 2002 року він є власником будівлі загальною площею 430,1 м кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Нещодавно позивачу стало відомо, що рішенням 8 сесії 5 скликання за № 192 від 22 січня 2008 року «Про взяття на облік безхазяйних будівель та споруд» Шаргородська міська рада, поряд з іншими об'єктами нерухомості, прийняла рішення про взяття на облік будівлі складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить позивачу на праві приватної власності, як безхазяйної споруди.

Так, 20 квітня 2017 року, під час проведення реєстрації права власності на вищевказану будівлю державний реєстратор Шаргородської міської ради Підпалюк Л.В. повідомила про існування рішення 8 сесії 5 скликання за № 192 від 22 січня 2008 року «Про взяття на облік безхазяйних будівель та споруд», однак, не дивлячись на це, здійснила реєстрацію права власності за позивачем на будівлю складу загальною площею 430,1 м кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, роз'яснивши при цьому, що підстав для відмови у такій реєстрації у неї немає.

Враховуючи вище викладене, позивач просить частково скасувати рішення 8 сесії 5 скликання за № 192 від 22 січня 2008 року «Про взяття на облік безхазяйних будівель та споруд» в частині зобов'язання виконавчого комітету міської ради вчинити дії про взяття на облік незавершеної будівництвом виробничої будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як безхазяйної споруди.

У судовому засіданні представник відповідача Країло С.В. позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

З 20 березня 2002 року ОСОБА_2 є власником будівлі складу загальною площею 430,1 м кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85375628 від 20 квітня 2017 року (а.с. 6) технічним паспортом на будівлю складу від 05 квітня 2017 року (а.с. 7, 8), свідоцтвом про право власності на склад від 20 березня 2002 року (а.с. 20).

Рішенням Шаргородської міської ради Вінницької області № 192 від 22 січня 2008 року незавершене будівництво виробничої будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 взято на облік як безхазяйну будівлю (а.с. 9).

З огляду на встановлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вище вказана норма основного закону кореспондується із приписами частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», у відповідності до яких органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Так, відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Вказані вимоги основного закону кореспондуються із Цивільним Кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України.

В порушення вищевказаних вимог, Шаргородська міська рада Вінницької області, без вчинення будь-яких дій, які б були спрямовані на встановлення можливих власників ряду об'єктів нерухомості, що відображені в акті інвентаризаційної комісії по обліку комунального майна територіальної громади м. Шаргорода від 16 січня 2008 року, протиправно включили будівлю складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до зазначеного акту інвентаризаційної комісії від 16 січня 2008 року, що в подальшому призвело до незаконного прийняття 8 сесією 5 скликання рішення за № 192 від 22 січня 2008 року «Про взяття на облік безхазяйних будівель та споруд» в частині зобов'язання виконавчого комітету міської ради взяти на облік будівлю складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як безхазяйної споруди.

За правилами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що про існування оскаржуваного рішення позивачу стало відомо лише 20 квітня 2017 року, строк для звернення до суду за захистом прав та інтересів не пропущений.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору (а.с. 1), відповідно до ст. 94 КАС України, підлягають відшкодуванню із бюджету відповідача.

Керуючись статтями 2, 11, 69-72, 76, 79, 86, 94, 99, 158-163, 167, КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Рішення 8 сесії 5 скликання за № 192 від 22 січня 2008 року «Про взяття на облік безхазяйних будівель та споруд» в частині зобов'язання виконавчого комітету міської ради вчинити дії про взяття на облік незавершеної будівництвом виробничої будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як безхазяйної спорудивизнати протиправним та скасувати.

Стягнути з бюджету Шаргородської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_2 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.В. Войнаровський