Справа № 804/2694/17
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2017 р. Справа № 804/2694/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представниа позивача відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_4, третя особа - Головне управлінням МВС України в Дніпропетровській області в особі голови ліквідаційної комісії про стягнення заборгованості,-
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 30.05.2015р. №218 о/с відповідач, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, був призначений на посаду дільничного інспектора міліції відділення міліції №2 Ленінського районного відділу Дніпропетровського міського управління. Проте, на підставі наказу ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.10.2016р. №293 о/с відповідач був звільнений зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) Закону України «Про національну Поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII. При цьому, в порушення вимог ч.4 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» відповідач не відшкодував витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із тим, що відповідач добровільно не відшкодовує означені витрати, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути заборгованість.
У судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач предявлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що договір про навчання останнього в ДДУВС був укладений на момент дії Закону України «Про міліцію» та доповнень до нього не було укладено, в той час, як відповідача було звільнено зі служби в поліції на момент дії Закону України «Про Національну поліцію», у звязку з чим у відповідача відсутні правові підстави для відшкодування позивачу витрат, пов'язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Відповідач у судовому засіданні також заперечував проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення в яких просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року N 565-XII, чинного на час виникнення спірних правовідносин, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Частиною 4 статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року N 565-XII передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається.
Судом встановлено, що згідно з наказом ДДУВС від 01.08.2012р. №98 о/с відповідач був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України та зарахований курсантом на денну форму навчання за державними замовленням до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, з присвоєнням йому спеціального звання «рядовий міліції».
01 серпня 2012 року на виконання вимог статті 18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та наказу МВС від 14.05.2007 року №150 між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений адміністративний договір договір про підготовку фахівця у вищому начальному закладі Міністерства внутрішніх справ України №1665.
Згідно з наказом відповідача від 29.05.2015 року №235 відповідач успішно закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом бакалавра та був направлений до ОВС.
На підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 29.05.2015р. №235 о/с відповідач, як випускник ДДУВС, призначений на посаду дільничного інспектора міліції відділення міліції №2 Ленінського районного відділу Дніпропетровського міського управління.
Проте, на підставі наказу ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.10.2016р. №293 о/с відповідач звільнений зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну Поліцію».
Відповідно до пункту 3.2 вказаного договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України.
Тобто, після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ відповідачем не виконано вимоги, визначені пунктом 2.3.6 договору, що спричиняє настання наслідків у вигляді необхідності відшкодування фактичних витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, згідно пункту 3.2 договору.
Враховуючи те, що відповідач був звільнений з ОВС через службову невідповідність до закінчення трирічного терміну після завершення навчання, але не відшкодував витрати на навчання в ДДУВС в добровільному порядку, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із означеним позовом.
Згідно із статтею 9 Закону України «Про міліцію» (який діяв станом на час укладання договору про навчання відповідача, призначення його на посаду), на курсантів, слухачів, адюнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обовязки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію», підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідна норма міститься і в Законі України «Про Національну поліцію», який діє на момент розгляду справи судом.
Спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, повязаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка була звільнена зі служби в поліції до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.
20 квітня 2017 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з абзацом 3 п. Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок відшкодування) цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Відповідно до п. 4 Порядку відшкодування витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Претензійно-позовну діяльність згідно з абз. 2 п.8 Порядку відшкодування проводить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Обовязок щодо відшкодування фактичних витрат за утриманням у вищому навчальному закладі також міститься в п.4.1 договору від 01.08.2012р. №1665.
При цьому, позивачу було надіслано претензію щодо сплати витрат, повязаних з його утриманням у ДДУВС, проте в добровільному порядку означені витрати не відшкодовані.
Станом на час розгляду справи судом, відповідач, також не надав доказів про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем - суб'єктом владних повноважень була доведена правомірність та обґрунтованість підстав стягнення з відповідача суми витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати означеної суми боргу на момент розгляду справи.
Також суд зазначає, що постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. визначено, що спори з приводу стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (пункт 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикцію адміністративних судів» від 20.05.2013р.).
Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 20 червня 2017 року

Суддя ОСОБА_1