Справа № 809/1488/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/6158/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді Большакової О.О.,
суддів Гудима Л.Я., Макарика В.Я.,
з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

4 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за речове майно та стягнення грошової компенсації за речове майно.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з військової частини НОМЕР_1 (в/м Липники, Пустомитівський район, Львівська область) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає виплаті, в розмірі 2206 гривень 74 копійки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цією постановою не погодилася військова частина НОМЕР_1 та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову - про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що судом не було взято до уваги, що ОСОБА_1 не звернувся до командира військової частини НОМЕР_3 про отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. Також з дня внесення змін до пункту 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (1 липня 2015 року) відновилось правове регулювання виплати військовослужбовцям грошової компенсації за речове забезпечення, а відтак виплата грошової компенсації за речове майно військовослужбовцям відновлена. З моменту отримання довідки у військової частини НОМЕР_3 про заборгованість речового майна від 29 листопада 2000 року № 118 позивачем було пропущено строки звернення до суду. Позивач до листопада 2000 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 та перебував в ній на речовому забезпеченні. У подальшому ця військова частина була розформована і її правонаступником стала військова частина НОМЕР_2 , згідно інформації якої не обліковується кредиторська заборгованість перед позивачем за речове майно. Отже, апелянт вважає позовні вимоги безпідставними.
ОСОБА_1 також оскаржив постанову суду в частині відмови у задоволенні позову. Так позивач вважає, що суд безпідставно відмовив у стягнені грошової компенсації за речове майно за час вимушеного прогулу з листопада 2000 року по серпень 2015 року та стягнення компенсації до листопада 2000 року за цінами на час звільнення - листопад 2016 року. При цьому суд не вжив заходів до встановлення всіх обставин справи та не витребував належні докази, зокрема щодо вартості речового майна у відповідності до чинного законодавства. Просить скасувати постанову і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг.
Судом встановлено, що позивач перебував на військовій службі на посаді юрисконсульта військової частини НОМЕР_3 , правонаступником якої стала військова частина НОМЕР_2 .
Наказом заступника Міністра оборони України-Командувача військово-Повітряних Сил України від 9 серпня 2000 року № 0320 ОСОБА_1 капітана, юрисконсульта військової частини НОМЕР_3 було звільнено з військової служби у запас за пунктом 65, підпункт «в» Положення (за станом здоров`я). З 4 листопада 2000 року позивача було виключено зі списків військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 .
Цей наказ позивач оскаржив до Замостянського районного суду м. Вінниці, який постановою від 21 квітня 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 червня 2006 року, визнав незаконним наказ заступника Міністра оборони України-Командувача Військово-Повітряних Сил України від 9 серпня 2000 року № 0320 про звільнення позивача, скасував його та поновив ОСОБА_1 на військовій службі. Постанова суду набрала законної сили.
У подальшому це судове рішення було виконано і згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 6 липня 2015 року № 129 капітана ОСОБА_1 , поновленого на військовій службі з 9 серпня 2000 року, зарахованого наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №287 від 3 липня 2015 року у розпорядження Командувача повітряних Сил Збройних Сил України, з 4 липня 2015 року було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.
11 серпня 2015 року наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №345 позивача було призначено на рівнозначну посаду помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної групи з 09.08.2000 року.
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України «Про особовому складу» за №385 від 27.09.2016 року відповідно до частини сьомої, з урахуванням частини восьмої, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено капітана юстиції з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).
8 листопада 2016 року військовою частиною № НОМЕР_4 було видано довідку №7 про вартість речового майна, що належить до видачі капітану юстиції ОСОБА_1 з 2015 року в сумі 12174,71 грн.
Згідно довідки начальника речової служби за №118 від 29.11.2000 року, виданої на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 25.09.2000 року, позивачу належить грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, в розмірі 2206,74 гривень.
14.04.2016 року, 17.10.2016 року позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортами щодо виплати йому грошової компенсації за речове майно, згідно довідки за №118 від 29.11.2000 року.
Однак ці кошти виплачені не були.
Відповідно до Конституції України Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (в редакції Закону чинній на момент звернення позивача з даним адміністративним позовом).
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Згідно частини 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Згідно пункту 2 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил у мирний час, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 1998 р. № 1135 (що було чинним на момент існування спірних правовідносин) метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, тканинах, нагрудних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарчому та спортивному майні (далі - речове майно), що дає змогу створити умови для виконання ними завдань бойової і спеціальної підготовки.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ дію частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII призупинено в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03 листопада 2006 року № 328-V статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а вказаний Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання грошової компенсації замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна в розмірі вартості зазначених предметів.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI частину 2 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ було виключено, однак зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II вказаного Закону, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
При цьому положення частини 2 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.
Наказом Міністерства оборони України №232 від 29 квітня 2016 року затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).
Згідно пункту 2 цього нормативного документу основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Пунктом 4 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.
Перелік предметів із визначенням заготівельної вартості на початку кожного року ДДЗ та ПМР надає до ЦУРЗ.
ЦУРЗ відповідно до наданих цін ДДЗ та ПМР складає довідник цін, який доводиться до військових частин і установ для проведення розрахунків виплати грошової компенсації.
Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою за №178 від 16.03.2016 року затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) (далі - Порядок).
Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу (пункт 2).
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (пункт 3).
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4).
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року (пункт 5).
Таким чином, у відповідності до вказаних норм права, військовослужбовці, які звільнилися в запас, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина). Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Оскільки до моменту звільнення позивача з військової служби згідно наказу №0320 від 09.08.2000 року він мав право на отримання предметів речового майна, тому у зв`язку з його звільненням з військової служби позивач вправі отримати грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі на підставі довідки на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, військовою частиною, у якій позивач проходив службу перед звільненням, розмір такої компенсації за період до 11 березня 2000 року розрахований не був і відповідно компенсація виплачена не була.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення права позивача на отримання такої виплати.
Однак, як вже було зазначено, вартість речового майна визначається, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року.
Тому при звільненні позивача зі служби військова частина повинна була розрахувати вартість речового майна та визначити розмір компенсації згідно закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року.
Оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_3 про звільнення ОСОБА_1 з посади №0320 від 09.08.2000 року було визнано протиправним і скасовано, а позивача поновлено на посаді з цієї дати, його право на отримання компенсації виникло після звільнення зі служби у 2016 році.
З цих підстав суд також правильно дійшов висновку про звернення позивачем до суду у встановлений строк і відсутність підстав для застосування наслідків, встановлених ст. 100 КАС України.
Враховуючи вищенаведене, стягнення вартості майна на підставі довідки №118 від 29.09.2000 року (копія якої наявна у матеріалах справи том 1 а.с. 8) за цінами на час незаконного звільнення позивача з посади, прямо суперечить вимогам пункту 5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що був чинним на момент звільнення позивача з посади і відповідно виникнення спірних правовідносин.
Оскільки відповідач такого нарахування за цінами станом на 1 січня 2016 року не здійснив та не подав суду відповідну довідку, відсутні підстави для стягнення цих коштів, як нарахованих, але не виплачених.
Тому з метою захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, за період до звільнення позивача на підставі наказу за №0320 від 09.08.2000 року.
Щодо доводів апелянта про обґрунтованість позовних вимог про стягнення грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, після звільнення позивача на підставі наказу за №0320 від 09.08.2000 року, за період вимушеного прогулу, то такі є безпідставними, так як у цей час позивач не перебував на військовій службі та не виконував обов`язки військовослужбовця, був знятий із речового забезпечення військової частини, відповідно не мав права на отримання предметів речового майна, які саме видаються з метою забезпечення несення військової служби, а не в якості грошового забезпечення. Слід зазначити, що позивача було зараховано на облік до військової частини на речове забезпечення саме з липня 2015 року. Тому у позивача відсутнє право на отримання грошової компенсації замість такого речового майна .
Із моменту поновлення позивача на військовій службі і до його звільнення з військової служби відповідно наказу за №385 від 27.09.2016 року, після звільнення ОСОБА_1 з військової служби, йому було виплачено грошову компенсацію замість речового майна, що належить до видачі, на підставі довідки за №7 від 08.11.2016 року.
Щодо заявлених позовних вимог до відповідача - військової частини НОМЕР_2 , суд зазначає, що у відповідності до пункту 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини. Оскільки позивач проходив військову службу та звільнений з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , то відшкодування грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі повинно здійснюватися військовою частиною НОМЕР_1 , а військова частина НОМЕР_2 є неналежним відповідачем у даних правовідносинах, тому в задоволенні позову до відповідача - військової частини НОМЕР_2 необхідно відмовити.
Отже, постанову суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача вартості речового забезпечення в сумі вартості такого у 2000 році в розмірі 2206 гривень 74 копійки та прийняти нову про задоволення позову в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, за період до звільнення позивача на підставі наказу №0320 від 09.08.2000 року.
Решта позовних вимог є безпідставними.
Інші доводи апеляційних скарг позивача та відповідача є необґрунтованими.
Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року й ухвалити нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, за період його служби до 4 листопада 2000 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ненарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі, за період його служби до 4 листопада 2000 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня 2016 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді Л.Я. Гудим

В.Я. Макарик
Повний текст виготовлено 19 вересня 2017 року