Справа № 553/1592/17
Суддя: Чистик І. О.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1592/17
Провадження № 2-а/553/101/2017
П О С Т А Н О В А
Іменем України
19.09.2017м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді Чистик І.О.,

при секретарі Павленко І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він проходив військову службу у ЗС колишнього СРСР та України з 08.1982 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №182 від 27.09.2001 року був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я. У довідці військового шпиталю за вих. №1750/477 від 12.06.2001, вказано, що травма отримана ОСОБА_1 в 1994 році, пов`язана з проходженням військової служби. У березні 2013 року позивачу медико-соціальною (експертною) комісією встановлено II групу інвалідності із зазначенням причини інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. У березні 2015 року - продовжено II групу інвалідності, із зазначенням причини інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , повторно виданого Полтавським обласним військовим комісаріатом в березні 2015 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. 07 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". До заяви ним додано наступні документи: відповідь ВАТ HACK "Оранта", паспорт, ідентифікаційний номер, рішення МСЕК, довідка ВЖ, наказ про звільнення з лав ЗСУ, посвідчення інваліда, посвідчення пенсіонера ЗС. Листом Полтавського обласного військового комісаріату (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 14 травня 2013 року № ВФСЗ/1500 ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні виплат. Незважаючи на наявність двох судових рішень, що набрали законної сили по справах №816/5150/13-а та №553/3401/16-а ОСОБА_1 вкотре отримав на свою адресу лист ІНФОРМАЦІЯ_3 №10/7091 від 13.04.2017 з якого вбачається, що згідно рішення комісії МО України (протокол №34 від 07.04.2017, пункт 10) йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з тих же підстав що вказані у листах ІНФОРМАЦІЯ_3 №ВФСЗ/1500 від 14.05.2013 та №10/426/ВСЗ від 16.06.2016. В обґрунтування моральної шкоди послався на те, що все своє життя свідомо вирішив присвятити військовій службі та захисту вітчизни, прийняв присягу на вірність Українському народові. Особливість проходження та тяжкість військової служби завдала безповоротного удару по здоров`ю ОСОБА_1 внаслідок якого останній став фактично непридатним для виконання службових обов`язків та був вимушений звільнитись. У подальшому, понівечене військовою службою здоров`я унеможливило надання належної підтримки рідним позивача в той час коли зростали його сини та потребували допомоги батьки. Водночас, знущання окремих посадових осіб Міністерства оборони України по відношенню до скаліченого військовою службою колишнього офіцера не має меж. Судові рішення якими констатовано право позивача на отримання одноразової грошової допомоги останніми ігноруються та злісно не виконуються зневажаючи при цьому судову владу, як єдиний справедливий інститут цивілізованого громадянського суспільства. Вказані навмисні протиправні дії відповідача завдають нестримних душевних страждань ОСОБА_1 та принижують його честь і гідність як громадянина України та її захисника-офіцера. За таких обставин справедливим розміром компенсації моральної шкоди з відповідача є стягнення на користь ОСОБА_1 20000 грн. 00 коп. гривень моральної шкоди. З наведених підстав просив суд задовольнити позов, визнати протиправним пункт 10 протоколу № 34 від 07.04.2017 комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України. Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно подати висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути висновок та документи, подані ІНФОРМАЦІЯ_5 в згрішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей». Стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду в сумі 20000 гривень 00 коп. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 подати у 5-денний строк після набрання чинності рішення звіт про виконання судового рішення. Зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав. Крім того, стосовно моральної шкоди додатково пояснив суду, що вважає, що діями відповідача Міністерства оборони України принижена його гідність, порушені його права, свободи та законні інтереси. При визначенні розміру моральною шкоди, що підлягає стягненню з відповідача керувався тим, що питання виплати одноразової допомоги вирішується вже чотири роки, кожен рік протягом якого позивач вимушений доводити наявність в нього права на отримання виплати він оцінює по п`ять тисяч гривень. З наведених підстав просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Міністерства оборони України Москов М.В., будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав, викладених в запереченнях, а також провести судове засідання без участі представника відповідача (а.с. 77-80).

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 68), заяв про відкладення розгляду або інших клопотань від нього не надходило. Згідно наданих суду представником письмових заперечень відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 з викладених в них підстав та просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 51-52).

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах адміністративної справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Київського районного суду м. Полтави від 02.02.2016 року в адміністративній справі № 816/5150/13-а частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 визнана протиправною бездіяльність Полтавського обласного військового комісаріату щодо неподання головному розпоряднику бюджетних коштів висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 (а.с. 11-15). Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2016 року залишена без змін постанова Київського районного суду м. Полтави від 02.02.2016 року (а.с. 16-21).

Крім того, постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.12.2016 року в адміністративній справі № 553/3401/16-а задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано нечинним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби при Міністерстві оборони України в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зобов`язано Комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби при Міністерстві оборони України про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату(а.с. 23-30).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 року постанова Ленінського районного суду м. Полтави від 28.12.2016 року скасована в частині зобов`язання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби при Міністерстві оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , та надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату. В цій частині прийнята нова постанова, якою зобов`язано Комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби при Міністерстві оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 28.12.2016р. залишити без змін (а.с. 31-36).

Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення, при розгляді справи судом також було встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у ЗС колишнього СРСР та України з 08.1982 року.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №182 від 27.09.2001 року позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я ( а.с.9,10).

У довідці військового шпиталю за вих. №1750/477 від 12.06.2001, вказано, що травма отримана позивачем в 1994 році, пов`язана з проходженням військової служби.

Так, у березні 2013 року позивачу медико-соціальною (експертною) комісією встановлено II групу інвалідності, зазначивши причину інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби ( а.с.11).

У березні 2015 року позивачу медико-соціальною (експертною) комісією продовжено II групу інвалідності, зазначивши причину інвалідності - травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно посвідчення, повторно виданого Полтавським обласним військовим комісаріатом в березні 2015, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

07 травня 2013 року позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". До заяви ним було додано наступні документи: відповідь BAT HACK "Оранта", паспорт, ідентифікаційний номер, рішення МСЕК, довідку BЛK, наказ про звільнення з лав ЗСУ, посвідчення інваліда, посвідчення пенсіонера ЗС.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції до внесення змін від 03.11.2006 року Законом № 328-У) було визначено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.2006 року № 328-У (набрав чинності з 01.01.2007 року) були внесені зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема стаття 16 була викладена у новій редакції та доповнено частиною 2.

Нововведеною нормою передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з наведених вище норм закону та нормативно - правових актів вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у осіб, інвалідність яких настала після набрання чинності змін до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" тобто з 01.01.2007 року.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з п.п. 2 п. 2 Порядку одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам І групи; 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 20-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 33-місячного грошового забезпечення - інвалідам І групи; 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

За змістом цього положення, зазначена в ньому обставина часу - після 01.01.2007 року - стосується періоду настання названих страхових випадків (загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) чи інвалідність військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори; інвалідність звільнених з військової служби (зборів) осіб), з чим пов`язується виплата одноразової грошової допомоги.

З наведених вище обставин та норм законодавства, які носять спеціальний характер, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню стаття 41 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та постанова КМУ від 28 травня 2008 року № 499, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 41 вказаного Закону пов`язано не з фактом звільнення військовослужбовця зі служби, а з часом встановлення інвалідності звільненого зі служби військовослужбовця, яка настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлена інвалідність 2 групи 25.03.2013 року, тобто після звільнення з військової служби, при цьому інвалідність пов`язана з захворюванням, отриманим внаслідок проходження позивачем військової служби.

Отже, позивачу встановлено інвалідність, яка сталася після 01 січня 2007 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, тобто після набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На підставі викладеного, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому відповідач неправомірно відмовив йому в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 31-36).

Таким чином, в порядку ч.1 ст. 72 КАС України судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка має право на отримання грошової допомоги передбаченої ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В той же час судом встановлено, що незважаючи на наявність судового рішення, яким встановлено, що на ОСОБА_1 поширюється дія ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та він має право на отримання грошової допомоги, передбаченої вказаною нормою закону, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.04.2017 року (протокол № 34, пункт 10), відмовлено у призначенні одноразової допомоги, оскільки Законом України від 4.04.2006 року № 3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і вйськову службу», який набув законної сили 10.05.2006 року, введено виплату одноразової грошової допомоги, та закон не має зворотної дії в часі, тому ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги (а.с. 37).

Згідно статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами, іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Оскільки судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції в адміністративній справі № 553/3401/16-а встановлений той факт, що інвалідність ОСОБА_1 сталася після 01 січня 2007 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, тобто після набрання чинності нової редакції ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач має право на отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У зв`язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги та визнає протиправною відмову відповідача Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги, а пункт 10 протоколу № 34 від 07.04.2017 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Враховуючи викладене, а також зміст ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 року у справі № 553/3401/16-а між тими ж сторонами про те, що правові норми передбачають можливість прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги уповноваженим органом, а суд в свою чергу не може перебирати на себе повноваження іншого органу (а.с. 35, абзац 6) суд, діючи в межах повноважень, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно подати висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», а також в частині зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути висновок та документи подані ІНФОРМАЦІЯ_5 та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача Міністерства оборони України моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Стаття 56 Конституції України передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пунктів 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В той же час позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок дій відповідача Міністерства оборони України, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, в тому числі представнику відповідача, під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо необхідності надання доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, сторонам були надані всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Таким чином, суд вважає, що в наданих суду письмових запереченнях відповідачі не навели достатні доводи в обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови в виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Враховуючи відсутність будь-яких законних підстав для відмови у позові, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що вимоги позову, окрім позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне встановити також відповідно до статті 267 КАС України судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст. 23 Цивільного кодексу України

статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" від 28.05.2008 року № 499, керуючись ст.ст.11, 69, 71, 72, 159-163, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо обчислення, призначення соціальних виплат та допомоги, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України в частині відмови в призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Визнати протиправним та скасувати пункт 10 протоколу № 34 від 07.04.2017 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно подати висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути висновок та документи подані ІНФОРМАЦІЯ_5 та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Полтавського обласного військового комісаріату подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства оборони України подати у двомісячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави І. О. Чистик