Справа № 348/1418/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/9317/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Управління) з вимогами про визнання неправомірними дій щодо відмови здійснити перерахунок пенсії з врахуванням пільгового стажу роботи в районах зарахувати йому у пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) період його роботи з 12.10.1983 по 17.07.1992 як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі. Зобов'язати Управління зробити перерахунок та виплатити йому пенсію з урахуванням пільгового обчислення стажу, починаючи з серпня 2016 року, а також стягнути з відповідача в його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що перед виходом на пенсію зібрав усі необхідні документи і подав до Управління, в тому числі архівну довідку № 05/313-л від 14.07.2016, виданою нафтовою компанією «Лукойл-Комі», в якій вказано характер роботи за період 1983-1992 роки і умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії, вказано про постійну зайнятість на пільговій роботі. Управління на його звернення надало відповідь, в якій зазначило, що позивач не подав жодних документів, які б підтверджували його роботу в районах Крайньої Півночі. Вважаючи таку відповідь неправомірно, звернувся до суду.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2017 року позов задоволено частково з тих підстав, що суд дійшов висновку про підтвердження спірного періоду роботи позивача як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, а тому з урахуванням, що про порушене право позивач дізнався 22.06.2017 з письмової відповіді Управління, задовольнив позовні вимоги з 22.12.2016.

Не погоджуючись з таким рішенням, Управління подало апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, у зв'язку з чим просить скасувати оскаржувану постанову та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що і в запереченні на позов, при тому зазначаючи, що позовні вимоги позивача є безпідставними. Посилається на те, що крім трудової книжки позивача, його робота в районах Крайньої Півночі жодними документами не підтверджена. Відповідна довідка про направлення на роботу на Крайній Півночі чи строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі відсутні.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Надвірнянському ОУПФ Івано-Франківської області, де з серпня 2016 року отримує пенсію .

Також судом встановлено, і цього не спростовує сторона відповідача, що у період з 12 жовтня 1983 року по 17 липня 1992 року ОСОБА_2 працював в Нижнє-Одеському управлінні бурових робіт виробничого об'єднання «Коминефть», яке знаходилось в смт. Нижній Одес Сосногорського району Комі АРСР. Вказане підприємство знаходилося на території Комі АРСР, яка згідно Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 10.10.1967 №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесена до місцевостей прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Вказаний період роботи ОСОБА_2 підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці із зазначенням дати та номерів наказів про прийняття, переведення, звільнення та записом про місцезнаходження підприємств, на яких він виконував роботи, а також архівною довідкою №05/313-л від 14.07.2016 ТОВ «Лукойл-Коми» про уточнюючий особливий характер роботи чи умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії та підтверджуючі постійну зайнятість на пільговій роботі, згідно якої позивач працював повний робочий день з виконанням встановленої щоденної норми робочого часу та річного балансу робочого часу з 19.10.1983 по 16.07.1992. В примітці довідки значиться, що трудові договори на зберігання в архів не здавались, так як їх строк зберігання за «Перечень типовых документов…» М,1989р. складав три роки. Протоколи атестації робочих місць на зберігання в архів не передавались. Документи даного підприємства находяться на відомчому зберіганні в Центральному архіві ТОВ «Лукойл-Коми». Повноваження виконавчих органів ВАТ «Коминнефть» передані відповідно до договору від 21.12.2001. Крім того, згідно архівних довідок №№ 05/146-з, 05/147-з від 14.07.2016 року ТОВ «Лукойл-Коми» суми заробітної плати позивача в спірний період вказані з врахуванням районного коефіцієнта та північних надбавок, окрім періоду з 01.01.1992.

ОСОБА_2 07.06.2017 письмово звернувся до Управління з вимогами про перерахування його пенсії з врахуванням пільгового режиму роботи. Однак, відповіддю №241/Г-ІБ від 22.06.2017 відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що позивач має право на пільгове обчислення стажу, оскільки з наданих нею документів не викликає жодного сумніву.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України. В разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому нормативному акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Цим же пунктом передбачено, що до ухвалення відповідного закону період роботи до 01.01.1991 року у вказаних районах та місцевостях колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген зараховувати до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним до 01.01.1991 року.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, було встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 01.08.1945 року «Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі», від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року.

Відповідно до вищевказаних Указів Президії Верховної Ради СРСР пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в таких районах та місцевостях.

Пунктом «д» статті 5 зазначеного вище Указу від 10.02.1960 року передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати таку додаткову пільгу: зараховувати один рік роботи в таких районах та місцевостях за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в зазначені райони та місцевості за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Відповідно до положень п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, за період роботи до 01.01.1991 року на Крайній Півночі та в місцевостях, прирівняних до її районів колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в таких районах та місцевостях. Таким чином, із системного аналізу наведених норм випливає, що трудовий договір не є єдиним документом, який може підтвердити роботу в зазначених районах та місцевостях.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 вищеназваної постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року №148 працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожен рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, до 01.03.1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року зараховувати за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Питання врахування періодів роботи у вказаних районах колишнього Союзу РСР, а потім - Російської Федерації після 01.01.1991 року до стажу при призначенні пенсії на території України регулюються нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією. Із норм таких угод вбачається, що обчислення стажу згідно із законодавством, що діє на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Таким чином, стаж роботи позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбулась трудова діяльність. В 1991-2001 роках на території РФ був чинний Закон РСФСР «Про державні пенсії в РСФСР» від 20.11.1990 року № 340-1 (діяв з 01.01.1992 року по 31.12.2001 року), на підставі якого період роботи в районах Крайньої Півночі зараховується в трудовий стаж в півторакратному розмірі. Аналогічні приписи містяться і в Федеральному Законі від 15.12.2001 року № 166-ФЗ «Про державне пенсійне забезпечення в Російській Федерації», яким охоплюється період роботи позивача до 01.12.1994 року.

Враховуючи відомості трудової книжки та архівні довідки, що підтверджують стаж роботи за період роботи з 12 жовтня 1983 року по 17 липня 1992 року та отримувані пільги під час роботи в районах Крайньої Півночі позивача, колегія суддів вважає що, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зарахування спірного періоду роботи позивачу як стажу. виробленого в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Приведені в апеляційні скарзі доводи висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2017 року у справі № 348/1418/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос

Повний текст виготовлено 19.09.2017р.