Справа № 164/96/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7650/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,
суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26 січня 2017 року звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання протиправними дій УПФ щодо відмови у призначенні пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», скасування розпорядження УПФ від 18.11.2016 №24 та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію із зниженням пенсійного віку з 24.08.2016, покликаючись на те, що йому як особі яка проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993 у відповідності до ст..55 Закону № 796-XII повинна бути призначена пенсія із зниженням пенсійного віку, однак відповідачем безпідставно відмовлено йому у такому призначенні, чим порушено конституційне право останнього на отримання належної йому пенсії.
Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 29 травня 2017 року у справі №164/96/17 заявлений позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що станом на 01.01.1993 позивач не проживав на території гарантованого добровільного відселення 3 роки, позаяк йому правомірно відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.
Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з`явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем дотримано всіх необхідних для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку умов, зокрема, факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, останній має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг віку понад 54 роки. Відтак, він набув право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років у відповідності з вимогами ст.55 Закону №796-XII.

Такі висновки першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є поилковими з таких міркувань.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Мала Ведмежка Маневицького району Волинської області. В серпні 2016 року йому виповнилось 54 роки.
Позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською облдержадміністрацією 02.02.1994 (далі Посвідчення; а.с.13).
10.11.2016 позивач звернувся до УПФ із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону №796-ХІІ.
Однак, Розпорядженням УПФ відмовило позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ. Відмова мотивована тим, що відповідно до записів у трудовій книзі НОМЕР_2 позивач у період з 22.05.1986 по 15.10.1990 працював у Росії та згідно нової наданої Цмінівською сільською радою довідки від 17.11.2016 №2467 (після відкликання довідки від 31.10.2016 №2799) не підтверджується факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 3 років (а.с.9-10).
Позивач, вважаючи рішення про відмову в перерахунку та виплаті пенсії неправомірною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон №796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
За змістом п.3 ч.1 ст.14 цього Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, зокрема особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії; далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до положень ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Пунктом 2.1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм ст.55 Закону №796-ХІІ).
Відповідно до ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач має Посвідчення, згідно якого такий є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони гарантованого добровільного відселення та станом на 01.01.1993 проживав або відпрацював у цій зоні не менше трьох років. Вказане підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
З трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 вбачається, що станом на 26.04.1986 на момент аварії на Чорнобильській атомній електростанції позивач працював монтером шляху Сарненської дистанції шляху Львівської залізної дороги. Із вказаної посади був звільнений за власним бажанням 13.05.1986 . В цей період місцем проживання позивача було с.Мала Ведмежка Маневицького району Волинської області, яке відповідно до «Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 є зоною гарантованого добровільного відселення.
З 22.05.1986 по 15.10.1990 в трудовій книжці позивача наявні записи про роботу останнього в будівельно-монтажному поїзді №619 Виробничо-монтажного об`єднання «Ямалтрансбуд» (а.с.34). Даний факт позивачем не заперечується, останній лише вказує, що працював вахтовим методом та великі періоди із зазначеної трудової діяльності перебував у відпустках та брав відгули і в цей час проживав в с.Костюхнівка Маневицького району разом із дружиною та сім`єю. Принагідно, с.Костюхнівка Маневицького району відповідно до Переліку є зоною гарантованого добровільного відселення.
На підтвердження вищевказаного, позивачем до матеріалів справи долучено довідку, видану акціонерним товариством «Ямалтрансбуд» від 12.09.2016 №10/11-274, яка уточнює особливий характер (особливі умови праці) необхідний для дострокового призначення пенсії, з якої вбачається наступне: у період з 22.12.1986 до 09.01.1987 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що в сукупності становить 18 днів; у період з 11.02.1989 до 15.06.1989 позивачу надавався час, необхідний для проїзду до місця відпочинку і назад, що в сукупності становить 4 місяці 3 дні; позивачу неодноразово надавались відгули: з 15.05.1989 до 15.06.1989, що в сукупності становить один місяць, з 15.08.1989 до 03.01.1990, що в сукупності становить 4 місяці 18 днів; з 04.01.1990 до 15.01.1990, що в сукупності становить 14 днів; з 01.05.1990 до 14.05.1990, що в сукупності становить 13 днів. В сукупності дані періоди складають 9 місяців 66 днів, тобто більше 11 місяців.
На підтвердження факту проживання у вищевказані періоди у с.Костюхнівка позивачем долучено наступні документи: Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 28.06.1987 №394731, з якого слідує, що 28.06.1987 між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб ; Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 06.03.2003 №108865 ОСОБА_3 (дочки позивача) 02.03.1988 ; Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 27.06.1990 № НОМЕР_5 ОСОБА_1 (сина позивача) 22.05.1990 .
Окрім цього, довідкою, виданою Костюхнівською сільською радою Маневицького району Волинської області від 19.12.2016 №2251 підтверджено, що позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 в період з 03.12.1990 по даний час (а.с.20). З цього слідує, що з 03.12.1990 до 01.01.1993 позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 28 днів.
Підсумовуючи аналізовані вище періоди проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, апеляційний суд доходить висновку, що в сукупності такі складають більше трьох років, що згідно з вимогами ст.55 Закону №796-ХІІ є необхідними для призначення особі пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку на мінімальний період 3 роки. Водночас приписами цієї ж статті передбачено, що пенсійний вік може бути знижений додатково на 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Окрім цього, важливо звернути увагу на примітку до ч.2 ст.55 Закону №796-ХІІ, якою встановлено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Оскільки станом на 26.04.1986 на момент аварії на Чорнобильській атомній електростанції період місцем проживання позивача було с.Мала Ведмежка Маневицького району Волинської області, а також встановлено факт проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом трьох років, то такому пенсійний вік додатково повинен бути знижений ще на 1 рік за 2 роки проживання. Позовні вимоги в частині призначення пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у відповідності до чинного законодавства позивач має право на зниження пенсійного віку на 4 роки.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що право на призначення пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону №796-ХІІ, позивач набуде у 56 років. На даний час підстави для призначення такої відсутні.
З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову, з наведених вище підстав.
Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України , суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 29 травня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар