Справа № 826/1478/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 вересня 2017 року № 826/1478/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 28 серпня 2015 року №, від 04 грудня 2015 року №, рішення від 28 серпня 2015 року №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28 серпня 2015 року №Ф-34/26-50-17-01.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2017 року адміністративну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 03.08.2017 року.

В судовому засіданні 03.08.2017 року представник позивача та представник відповідача не заперечували проти переходу у письмове провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України суд Ухвалою від 03 серпня 2017 року перейшов в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 p.. із змінами та доповненнями» з 30.07.2015 року по 05.08.2015 року працівниками ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у Київській області згідно наказу начальника ДПІ від 30.07.2015 №1372 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період з 01 січня 2013 по 31 грудня 2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 12.08.2015 №500/1/26-50-17-01- (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 138. ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.4, п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме занижено чистий дохід, який підлягає оподаткуванню на суму 230393,28 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік в сумі 7400,95 грн.;

- п. 181.1 ст. 181, п.183.10 ст. 183 п. 198.1 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме було занижено податкові зобов'язання , який підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік в сумі 3698,00 грн.

- п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме заниження суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 7011,48 грн.

Позивач, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 28.08.2015 року №, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в 2013 році позивач проводив свою підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору щодо співпраці за №1 від 01.10.2012р., в 2014 році - за адресою: АДРЕСА_2 згідно договору оренди нежилого приміщення за №02/12/13-Ф/98 від 02.12.2013р. Товар придбавається у посередників, на весь товар є в наявності накладні, податкові накладні та чеки касового апарату, відомості про придбаний товар внесені до книги обліку доходів та витрат, підприємець також має інші витрати, а саме: витрати на оренду приміщень, сплата єдиного внеску, сплата за електроенергію, комунальні послуги, сплата збору на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства, сплата за обслуговування РРО, сплата за ліцензії.

Всі розрахунки при реалізації товарів підприємцем ОСОБА_1 проводились через реєстратор розрахункових операцій, де видно який товар продано, а придбання реалізованого товару відображено у накладних.

ФОП ОСОБА_1 був отриманий дохід від реалізації напоїв, тютюнових виробів та продуктів харчування в 2013 році у розмірі 206023,26 (Двісті шість тисяч двадцять три грн.,26 коп.) грн., що вказано в гр. З Додатку 5 розділу І Доходи від провадження господарської діяльності. Вартість товарів, що реалізовані, склала 160645,78 (Сто шістдесят тисяч шістсот сорок п'ять грн. 78коп.)грн. Ця сума вказана в гр. 4 Додатку 5 розділу І Доходи від провадження господарської діяльності. В 2014 році був отриманий дохід від реалізації напоїв, тютюнових виробів та продуктів харчування у розмірі 243686,36 (Двісті сорок три тисячі шістсот вісімдесят шість грн.,36 коп.) грн.,що вказано в гр. З Додатку 5 розділу І Доходи від провадження господарської діяльності. Вартість товарів, що реалізовані, склала 182655,25 (Сто вісімдесят дві тисячі шістсот п'ятдесят п'ять грн. 25коп.)грн. Ця сума вказана в гр. 4 Додатку 5 розділу І Доходи від провадження господарської діяльності.

Так, в 2013р. ФОП ОСОБА_1 отримав різницю між ціною продажу та купівельною ціною товарів в розмірі 45377,48 (Сорок п'ять тисяч триста сімдесят сім грн.,48 коп.) грн. (206023,26 -160645,78=45377,48). В 2014р. ФОП ОСОБА_1 отримав різницю між ціною продажу та купівельною ціною товарів в розмірі 61031,11 (Шістдесят одна тисяча тридцять одна грн., 11 коп.) грн.(243686,36-182655,25=61031,11).

Відповідно до акту, податковим органом було встановлено завищення витрат за 2013 рік у розмірі 50918,60 грн., та за 2014 рік у розмірі 49339,37 грн. оскільки в ході перевірки позивач не надав документів щодо інвентаризації залишків товару, які залишились у нього станом на 01.12.2013 та не надав документів, що підтверджують понесені витрати.

Наведене порушення призвело до заниження позивачем загального оподатковуваного доходу та, як наслідок, до заниження зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності та зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються статтею 177 Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

За приписами п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п. 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу ("Податок на прибуток підприємств").

Згідно з п.п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку;

При цьому, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як встановлено судом, в деклараціях про доходи за 2013 рік було задекларовано витрат на суму 256941,00 грн., за 2014 рік 243186,00 грн., тобто всі фактичні витрати відповідають даним звітних деклараціям.

Крім того, доводи відповідача про неможливість підтвердження зазначених господарських операцій та взяття до уваги наданих стороною позивача документів, оскільки останні не були надані до перевірки, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Зазначаючи про ненадання первинних документів на підтвердження понесених витрат на час перевірки, відповідач, поряд з цим, у висновках акта перевірки не вказує порушення позивачем вимог ст. 44 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що він під час проведення перевірки витребовував у позивача первинні документи на підтвердження витрат.

Враховуючи встановлені обставини, а також те, що під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про заниження позивачем оподаткованого доходу, у той час як матеріали справи свідчать, що позивач в даному випадку здійснював податковий облік відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 28.05.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків про неутримання та неперерахування в рахунок бюджету суми єдиного соціального внеску за 2014 рік в сумі 7011,48 грн., суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як встановлено вище, в акті перевірки від 12.08.2015 №500/1/26-50-17-01- відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 було порушено вимоги п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Так, зокрема, податковим органом зауважено, що позивачем занижено суми чистого доходу за 2014 рік, що в свою чергу призвело до заниження суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 7011,48 грн.

На підставі такого висновку відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 серпня 2015 року №Ф-34/26-50-17-01 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.08.2015 №, відповідно до якого до позивача були застосовані штрафні санкції.

Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги та рішення слугували твердження податкового органу про заниження позивачем чистого доходу за 2014 рік.

Враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2014 рік за результатом перевірки, яка була оформлена актом від 12.08.2015 №500/1/26-50-17-01-, неправомірним є також донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 04.12.2015 року № , суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 зареєстрований з 08.05.2013 року платником з податку на додану вартість. Підприємцем було сплачено авансовий платіж за відшкодування комунальних послуг та отримано від постачальника послуг ТОВ «ФОРА» податкову накладну від 29.11.2013 року №7001559 на загальну суму 7500 грн. в т.ч. ПДВ 1250 грн. (податкова накладна включена до реєстру виданих та отриманих податкових накладних та була надана для перевірки). Сплата авансових сум за відшкодування комунальних послуг передбачена договором суборенди нежитлових приміщень з ТОВ «ФОРА». Під час перевірки відповідачем не заперечувався той факт, що податкова накладна, виписані контрагентом ФОП ОСОБА_1, ТОВ «ФОРА», відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України. Отже, сума податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних та вимоги ст.198 Податкового кодексу України.

Враховуючи вище наведене, податкові повідомлення-рішення від 28.05.2015 року № та №від 04.12.2015 рокує протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, що зумовлює висновок про необґрунтованість застосування у відношенні платника податків штрафних санкцій.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28.08.2015 року №, від 04.12.2015 року №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 28.082015 року №Ф-34/26-50-17-01.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування або своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.08.2015 №.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій