Справа № 522/9674/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/9674/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Нікітіна С.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування розпорядження про перерахунок пенсії від 15.03.2017 року та рішення № 624 від 23.03.2017 року про утримання надміру виплачених сум пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Постановою від 09 червня 2017 року, ухваленою в порядку скороченого провадження, Приморський районний суд м. Одеси відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про скасування розпорядження про перерахунок пенсії від 15.03.2017 року та рішення № 624 від 23.03.2017 року про утримання надміру виплачених сум пенсій.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржена постанова є необґрунтованою та такою, що суперечить матеріалам справи, внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Так апелянт зазначає, що при ухваленні оскарженої постанови суд першої інстанції послався лише на заперечення відповідача, оскільки послався на п. 2.21 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, в якому зазначені документи, які підтверджують той факт, що особа не працює (не провадить діяльності, повязаної з отримання доходу, що є базою нарахування єдиного соціального внеску), та в якому встановлено, що у разі працевлаштування (початку діяльності повязаної з отримання доходу, що є базою нарахування єдиного соціального внеску) після призначення пенсії, особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсі, про дату працевлаштування (початок діяльності повязаної з отримання доходу, що є базою нарахування єдиного соціального внеску).

Але в апеляційній скарзі апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що саме з 03.02.2017 року апелянт здійснив державну реєстрацію як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність.

За таких обставин апелянт вважає, що саме з 03.02.2017 року, з часу коли він став платником податків, має утримуватись єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки саме з часу державної реєстрації він наділений правом займатись адвокатською діяльність, а не з часу поновлення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Апелянт звертає увагу на те, що, оскільки лише з часу державної реєстрації (03.02.2017 р.) він вправі надавати відповідні послуги та отримувати грошову винагороду за таку діяльність, то саме з цього часу він є працевлаштованим, про що у якості доказів апелянт надав до суду першої інстанції копії довідок про взятті на облік платника податків від 03.02.2017 року Форми « 2-ЄСВ» та Форми №4-ОПП.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції, пославшись на приписи ч. 5 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», не розкрив і не визначив в чому полягає надмірна виплата позивачу пенсії, і яке саме допущено позивачем зловживання або надання ним недостовірних даних, що стали підставою для надмірної виплати пенсії.

Оскільки інших посилань на норми матеріального права оскаржена постанова не містить, апелянт зазначає, що таке судове рішення не може бути залишено в сили та підлягає скасуванню.

Також апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції ст. 8 Конституції України, ст. 8 КАС України принципи верховенства права, ст. 9 КАС України, не надання правової оцінки обставинам та деяким дослідженим доказам, ст. ст. 2, 3, 5, 7, 10, 70, 138, 158-163, 186, 191, 195-1, 197 КАС України.

Також посилаючись на приписи ст. ст. 3, 6, 8, 22, 92 Конституції України, на рішення Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015 року (п.2.1 та п. 2.2. мотивувальної частини), апелянт зазначає про протиправність рішення пенсійного органу щодо визначення дати працевлаштування позивача з 14.06.2016 року та утримання з цього часу нібито надмірної виплати сум пенсії.

Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, в розмірі 15 826,65 грн.

Також суд першої інстанції встановив, що на підставі наданої відповідачем 05.05.2017 року за № 157/Т-01 відповіді на звернення позивача, позивачу розяснено, що розпорядженням від 15.03.2017 року управлінням здійснено перерахунок у звязку з працевлаштуванням з 14.06.2-016 року, на підставі інформації з Єдиного Реєстру Адвокатів України від 14.03.2017 року.

У звязку з неповідомленням пенсійному органу про поновлення ОСОБА_1 прав на заняття адвокатською діяльністю, утворилась переплата пенсії за період з 14.06.2016 року по 31.03.2017 року у розмірі 18322,93 гривні, на підставі чого управлінням прийнято рішення про утримання надмірно виплачених сум пенсії від 23.03.2017 року №624, про що позивача повідомлено листом від 24.03.2017 року № 1508/04.

Також у відповіді зазначено, що наразі, розмір пенсії до виплати позивачу станом на 01.05.2017 року складає 10608,82 грн. (15826,65 гривень розмір пенсії, 2652,21 гривня - повернення переплати, 176,88 гривень - відрахування ПДФО, 14,74 гривні - відрахування ВЗ, 2374,00 гривні - відрахування в період роботи). Залишок переплати станом на 01.06.2017 року складає 13 018,51 гривню.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 2.21 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 (із змінами від 30.07.2015 року № 13-2) документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у звязку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки.

У разі працевлаштування (початку діяльності, повязаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, повязаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача є всі законні підстави для утримання переплаченої пенсії, а тому у задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору в цій справі є правомірність розпорядження пенсійного органу від 15.03.2017 року (а.с. 55) про перерахунок з 14.06.2016 року пенсії, у звязку із працевлаштуванням пенсіонера, та рішення від 24.03.2017 року № 624 (а.с. 56) про утримання надміру виплачених сум пенсії.

Апеляційний суд зазначає, що сторонами у справі не заперечується той факт, що апелянт ОСОБА_1 з 01 квітня 2015 року перебуває на пенсійному обліку у відповідача, та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, в розмір 90 відсотків від заробітку, відповідно до судового рішення.

Також сторонами у справі не оспорюється той факт, що розпорядженням від 15.03.2017 року пенсійним органом здійснений перерахунок пенсії апелянта з 14.06.2016 року, у звязку із працевлаштуванням апелянта, яке полягає у поновлення права на зайняття адвокатською діяльністю з 14.06.2016 року, відповідно до відомостей Єдиного Реєстру Адвокатів України.

Не оспорюється сторонами також і факт утримання надміру виплачених сум пенсії за період з 14.06.2016 року по 31.03.2017 року, відповідно до рішення пенсійного органу від 23.03.2017 року № 624.

Апеляційний суд встановив, що за змістом адміністративного позову та апеляційної скарги спірним є питання встановлення часу, з якого апелянт набув статусу працевлаштованої особи, тобто часу з якого апелянт здійснює діяльність повязану з отримання доходу незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність. Визначення цього часу є вирішальним для вчинення пенсійним органом таких дій, як відрахування частини пенсії в період роботи, відрахування податку з доходів фізичних осіб, військового збору.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості:

1) прізвище, імя та по батькові адвоката;

2) номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України);

3) найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів звязку;

4) адреса робочого місця адвоката, номери засобів звязку;

5) інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

6) інші відомості, передбачені цим Законом.

Адресою робочого місця адвоката є місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності або адреса фактичного місця здійснення адвокатської діяльності, якщо вона є відмінною від місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності. У разі наявності декількох адрес робочих місць адвоката до Єдиного реєстру адвокатів України вноситься лише одна адреса робочого місця адвоката.

Адвокат протягом трьох днів з дня зміни відомостей про себе, що внесені або підлягають внесенню до Єдиного реєстру адвокатів України, письмово повідомляє про такі зміни раду адвокатів регіону за адресою свого робочого місця, крім випадків, якщо ці зміни вносяться на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи.

Відомості, що підлягають внесенню до Єдиного реєстру адвокатів України, включаються до нього не пізніше дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону відповідної інформації, крім випадків, установлених цим Законом.

Порядок ведення Єдиного реєстру адвокатів України затверджується Радою адвокатів України.

З метою ведення Єдиного реєстру адвокатів України дозволяється обробка персональних даних фізичних осіб відповідно до законодавства з питань захисту персональних даних.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 1 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності, так само і право на заняття адвокатською діяльністю поновлюється у разі зупинення права з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, право на здійснення адвокатської діяльності поновлюється у особи з дня наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до матеріалів справи витягу зх. Єдиного Реєстру Адвокатів України (а.с. 53, 57) ОСОБА_1 19.01.2006 року отримав свідоцтво № 3049/10 про право на зайняття адвокатською діяльністю. В подальшому право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено з 26.11.2012 року згідно заяви від 26.11.2012 року, та поновлено з 14.06.20106 року згідно заяви від 14.06.2016 року. Зазначені обставин сторонами у справі не оспорюються.

Враховуючи зазначені фактичні обставини справи та приписи норм спеціального закону який регулює адвокатську діяльність Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правильного визначення пенсійним органом дати набуття апелянтом статусу працевлаштованої особи (дати здійснення діяльності повязаної з отримання доходу незалежної професійної діяльності - адвокатської діяльності) саме з 14.06.2016 року.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта стосовно того, що оскільки апелянта з 03.02.2017 року здійснив державну реєстрацію як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність, саме з цього часу він став платником податків, та має утримуватись єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки саме з часу державної реєстрації він наділений правом займатись адвокатською діяльність, а не з часу поновлення права на зайняття адвокатською діяльністю. Також апеляційний суд зазначає про помилковість висновків апелянта про те, що лише з часу державної реєстрації (03.02.2017 р.) він вправі надавати відповідні послуги та отримувати грошову винагороду за таку діяльність, то саме з цього часу він є працевлаштованим, що підтверджується копіями довідок про взятті на облік платника податків від 03.02.2017 року Форми « 2-ЄСВ» та Форми №4-ОПП.

Нормами Податкового кодексу України, зокрема ст. ст. 65, 66, визначений порядок обліку самозайнятих осіб, та порядок внесення змін до облікових даних платників податків, крім фізичних осіб, які не зареєстровані підприємцями та не провадять незалежну професійну діяльність. При цьому норми Податкового кодексу України не містять приписи за якими фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, позбавлена права здійснювати таку діяльність до початку взяття її на облік в порядку встановленому Податковим кодексом України, навпаки передбачені випадки коли фізична особа вважається такою, що розпочала незалежну професійну діяльність без взяття її на облік як самозайнятої особи.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність оскаржених розпорядження та рішення пенсійного органу, які відповідають вимогам ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», який поширюється на апелянта, внаслідок втрати чинності з 15.07.2015 року Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, та вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», затвердженому Постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року (із змінами).

Також апеляційний суд погоджується з доводами пенсійного органу, щодо не своєчасного повідомлення апелянтом 03.02.2017 року, замість 14.06.2016 року, про поновлення права на зайняття адвокатською діяльністю. При цьому апеляційний суд зазначає, що переконання апелянта про відновлення права на зайняття адвокатською тільки з часу державної реєстрації в податкових органах, не є підставою для висновків про відсутність зловживань апелянтом в частині своєчасного повідомлення певної інформації (інформації про працевлаштування початок діяльності повязаної з отримання доходу) до пенсійного органу, яка має вплив на розмір отриманої апелянтом пенсії, внаслідок введення оподаткування пенсійних виплат та відсоткове обмеження розмірів пенсій працюючим пенсіонерам. При цьому апеляційний суд зазначає, що ці обмеження були загально відомими та широко висвітлювались у засобах масової інформації.

Відхиляє апеляційний суд доводи апелянта про те, що суд першої інстанції пославшись на приписи ч. 5 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», не розкрив і не визначив в чому виразилась надмірна виплата позивачу пенсії, і яке саме допущено позивачем зловживання або надання ним недостовірних даних, що стали підставою для надмірної виплати пенсії, та що в цілому призвело до порушення судом першої інстанції ст. 8 Конституції України, ст. 8 КАС України принципи верховенства права, ст. 9 КАС України, не надання правової оцінки обставинам та деяким дослідженим доказам, ст. ст. 2, 3, 5, 7, 10, 70, 138, 158-163, 186, 191, 195-1, 197 КАС України.

Висновку про помилковість та необґрунтованість вище зазначених доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов внаслідок того, що оскаржена постанова ухвалена в порядку скороченого провадження та її зміст відповідає вимогам ч. 6 ст. 183-2 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, ч. 10 ст. 183-2, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, ч. 6 ст. 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець