Справа № 825/711/17
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 вересня 2017 року м. Київ К/800/26270/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року у справі за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до адміністративного суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача до Державного бюджету України 24258,71 грн адміністративно-господарських санкцій та 155,36 грн пені. В обґрунтування позову зазначало, що у 2016 році ТОВ «Промінь» не працевлаштувало на роботу необхідну кількість інвалідів, відповідно до статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі -Закон № 875- ХІІ) та не сплатило адміністративно - господарські санкції за порушення вимог зазначеної норми. Вважаючи дії відповідача неправомірними, просило суд задовольнити позов.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, Закону № 875- ХІІ. Вказує, що суд не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що норми цього закону мають імперативний характер і законодавство не звільняє роботодавця від відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у разі відсутності вини підприємства.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 875- ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 181 Закону № 875- ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судами встановлено, що згідно із звітом відповідача середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ТОВ «Промінь» становила - 28 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875- ХІІ - 1 особа.

Поряд з цим, працевлаштуванню інваліда передує створення товариством робочих місць відповідно до встановленого нормативу та інформування органів працевлаштування про наявність вакантних місць.

Суди встановили, що створивши робоче місце для працевлаштування особи, що має інвалідність, ТОВ «Промінь» впродовж 2016 року подавало до Новгород-Сіверського районного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в якій повідомлялося про необхідність сприяння у працевлаштуванні інвалідів. Крім того, у період з 14 березня по 25 липня 2016 року на підприємстві працював ОСОБА_1, який мав інвалідність ІІ групи, що підтверджується копією листа Новгород-Сіверського районного центру зайнятості від 15 березня 2017 року № 118-02, копіями звітності форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та копіями наказів від 14 березня 2016 року № 37 від 25 липня 2016 року № 57.

При цьому жодних доказів про те, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, позивачем не надано та не доведено факту протиправної відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку товариства.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а тому відсутні підстави для стягнення з ТОВ «Промінь» 24258,71 грн адміністративно-господарських санкцій та 155,36 грн пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Такі висновки судів відповідають практиці Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук