Справа № 802/1905/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1905/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

19 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідачів: Черпітяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, у яких просили скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послалися на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник відповідачів доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що у період з 27.09.2016 по 10.10.2016 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області провела планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, результати якої оформлені актом від 18.10.2016 №1059/1305/НОМЕР_1.

Відповідно до висновків зазначеного акта під час перевірки, зокрема, встановлено, що ФОП ОСОБА_4 порушено:

1) п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 88726,56 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 88726,56 грн.;

2) ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, в сумі 84165,52 грн.;

3) п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. у зв'язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 537140,00 грн.

4) ст.1 Закону України №185/94-ВР від 23.09.1994 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті № (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 01.02.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_9 (Польща), сума нарахованої пені становить 552120,97 грн.

На підставі акта перевірки від 18.10.2016 №1059/1305/НОМЕР_1 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла 02.11.2016 податкові повідомлення-рішення:

№ про нарахування пені за порушення у сфері ЗЕД у сумі 552120,97 грн.;

№ про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн.;

№ про збільшення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 10071,38 грн.

Крім того, відповідач 1 на підставі акта перевірки прийняв рішення про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 №041611305, яким визначив штрафну санкцію з єдиного соціального внеску в розмірі 8416,55 грн., та сформував вимогу від 18.10.2016 №, яким визначив позивачу зобов'язання з єдиного соціального внеску в розмірі 84165,52 грн.

На зазначені податкові повідомлення-рішення ФОП ОСОБА_4 подав скаргу згідно зі ст.56 ПК України до ГУ ДФС у Вінницькій області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 04.01.2017 № 2/Б/02-32-10-01 про відмову в її задоволенні.

Під час розгляду скарги згідно з наказом Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 13.12.2016 № 1573 проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_4, податкова адреса Вінницький район, с. Якушинці вул. Депутатська, 40, з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт від 27.12.2016 №1369/1305/НОМЕР_1.

Відповідно до висновків зазначеного акта під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_4 порушено:

1) п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 100959,96 грн.;

2) ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_9 (Польща), сума нарахованої пені становить 804688,56 грн.;

3) п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. за 2015 рік.

На підставі акта перевірки від 27.12.2016 №1369/1305/263691377 ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла 25.01.2017 податкові повідомлення-рішення:

№ про збільшення на 252567,60 грн. суму грошового зобов'язання з штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД:

№ про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн.

Не погодившись з вимогою від 18.10.2016 № , рішенням про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № , податковими повідомленнями-рішеннями Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № , № та № , податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № та № позивач звернувся із данним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Згідно п. 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Так, відповідно п. 177.4. ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Судом першої інстанції було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 під час проведення як планової, так і позапланової перевірок надавались видаткові накладні, акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових касових ордерів, які підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 655060 грн.

В акті планової перевірки ці операції не були відображені зовсім, а в акті позапланової перевірки не були враховані через те, що у ФОП ОСОБА_5 незадекларований прибуток за 2015 рік, зазначені інші види діяльності, відсутній РРО.

Під час позапланової перевірки було встановлено, що контрагентом продавцем і виконавцем робіт є ОСОБА_5, розрахунок із яким проводився за готівкові кошти по прибуткових касових ордерах, фактично у 2015 році ОСОБА_5 господарську діяльність здійснював на загальній системі оподаткування і дохід від підприємницької діяльності 0 грн., декларація № від 12.01.2016, розрахунки за готівку заборонено, РРО не зареєстровано. В акті позапланової перевірки також вказано, що види господарської діяльності, які зазначено у ОСОБА_5, не дають йому право на здійснення роздрібної торгівлі обладнанням і запасними частинами до автомобілів, а також проводити ремонт транспортних засобів. Враховуючі вказану інформацію, на переконання відповідачів, ОСОБА_5 не мав можливості здійснювати господарську діяльність, отже, й накладні не можуть бути використані як документи, що підтверджують витрати позивача за 2015 рік.

Однак, з такими висновками відповідачів суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні, акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових касових ордерів, які підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 655060 грн., складені відповідно до вимог чинного законодавства, зазначені у них витрати повністю пов'язані з господарською діяльністю позивача, основним видом якої є "49.41 Вантажний автомобільний транспорт", у зв'язку з чим підстави для їх неврахування у складі валових витрат були відсутні. Оцінки ж самим документам первинного обліку, правильності та повноти їх складання контролюючим органом не надано.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що без надання належної правової оцінки первинним документам по взаємовідносинам позивача з контрагентом, в основу висновків акта перевірки від 27.12.2016 відповідачем фактично покладена інформація відносно контрагента, достовірність якої не доведена у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідачі ні в апеляційних скаргах, ні під час судових засідань не спростували законність дій платника податків (позивача), а лише зазначили про неможливість контрагентом ОСОБА_5 здійснювати господарську діяльність, тобто, фактично, контролюючим органом заміщено обов'язок спростування презумпції законності дій та рішень платника податків на обов'язок доводити контролюючому органу права на податковий облік певних операцій.

Суд звертає увагу, що зазначені в акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагента позивача і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій. При цьому, ФОП ОСОБА_4 не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

Окірм того, звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27.01.2016 по справі №4842/11/2670, а саме: за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн. та податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 грн. фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 10071,38 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з підпунктами 1.1-1.4 цього пункту платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Під час судового засідання було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 протягом 2015 року був платником військового збору. У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік нараховано військовий збір в сумі 252,00 грн., за ставкою 1,5 % суми чистого оподатковуваного доходу 16800,00 грн.

На переконання контролюючого органу, ФОП ОСОБА_4 занизив нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. у зв'язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 537140,00 грн.

Однак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки під час розгляду справи не підтвердилися висновки відповідачів про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та заниження оподатковуваного доходу, відтак, податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 10071,38 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги про сплату боргу та рішенню про застосування штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Частиною 2 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як вбачається з акта перевірки від 18.10.2016 р. під час перевірки достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок за 2011-2014 роки, встановлено, що на порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI ОСОБА_4 занижено суму доходу, на який нараховується єдиний внесок, а саме за 2015 рік на суму 537140,00 грн. у зв'язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

Однак, як зазначалось вище, під час розгляду справи не підтвердилися висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та заниження оподатковуваного доходу.

Відтак, підлягають скасуванню вимога Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням про нарахування позивачу пені за порушення у сфері ЗЕД, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами;

Згідно ст.35 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах, формах, передбачених статтями 33 і 27 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (Закон № 185/94) встановлено порядок та механізм розрахунків при здійсненні суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій у галузі зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно зі ст. 4. Закону № 185/94 порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

На підставі Закону України від 06.11.2012 № 5480-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок" Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 01.02.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", розрахунки за операціями з експорту товарів, передбачені в ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_9 (Польща) контракт № 25-11/14 від 25.11.2014, відповідно до якого ОСОБА_4 (продавець) зобов'язується передати у власність покупця товар рослинного походження цибуля 100 тон. Ціна товару визначається в доларах США.

За період дії контракту позивач відвантажив на експорт 100 тон цибулі ріпчастої на суму 52870,80 дол. США (829727,30 грн.):

07.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/27711 відвантажено товар на суму 4411,68 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 07.03.2015;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29292 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29449 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29567 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015;

15.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/30490 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 15.03.2015;

17.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/3969 відвантажено товар на суму 4311,3 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 17.03.2015;

19.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4017 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 19.03.2015;

19.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4018 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 19.03.2015;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/201/4198 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4199 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015.

26.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4201 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015.

26.12.2014 по ВМД № 112070000/201/4202 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015.

В актах перевірки від 18.10.2016 та від 27.12.2016 зазначено, що в законодавчо встановлений строк валютна виручка від нерезидента за відвантажений товар на валютні рахунки ФОП ОСОБА_4 надійшла частково в сумі 8801,75 до. США, станом на 31.12.2015 за розрахунками по контракту утворилась прострочена дебіторська заборгованість в сумі 39597,37 дол. США, граничний строк надходження якої минув 12.03.2015, 15.03.2015, 17.03.2015, 19.03.2015, 26.03.2015.

За порушення ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_9 (Польща), ФОП ОСОБА_4 нараховано пеню в сумі 804688,56 грн. відповідно до рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № про нарахування пені за порушення у сфері ЗЕД у сумі 552120,97 грн. та рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № про збільшення на 252567,60 грн. суму грошового зобов'язання з штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.

Позивач посилається на те, що зобов'язання зі сторони кредитора фактично було припинено шляхом підписання договору про відступлення права вимоги (грошового боргу) від 29.12.2014, відповідно до якого передано новому кредитору - ФОП ОСОБА_6 право вимоги на суму грошової вимоги 39597,37 дол. США.

На переконання ФОП ОСОБА_4, від дати передання ним своїх прав за контрактом № 25-11/14 іншій особі він не може нести відповідальність, передбачену ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Для повного, всебічного та об'єктивного встановлення обставин справи, що мають значення для її вирішення суд апеляційної інстанції зупиняв провадження по справі для витребування з ПАТ "Укрсіббанк" письмову інформацію про наявність чи відсутність договору про відступлення права вимоги (грошового боргу) від 29.12.2014 р., який укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo-ОСОБА_9.

На адресу суду була надіслана довідка від ПАТ "Укрсіббанк" в якої зазначається, що договір відступлення прав вимоги (грошового боргу), а також будь-які інші, пов'язані з цим договором документи, укладені між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo-ОСОБА_9 відсутні.

Однак, суд апеляційної інстанції не бере дану довідку до уваги, оскільки вона носить інформаційний характер і не є належним та допустимим доказом.

Відтак, оцінюючи рішення про нарахування ФОП ОСОБА_4 пені за порушення с сфері ЗЕД, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Таким чином, Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов'язання в інший спосіб, зокрема переведення боргу, зарахування зустрічних вимог.

Переведення боргу регулюється статтями 520-524 ЦК України. Так, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Наслідками переведення боргу є вибуття первинного боржника із зобов'язання, вступ до зобов'язання нового боржника та збереження у повному обсязі змісту зобов'язання при зміні суб'єктного його складу.

Відповідно до статей 512-516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з вищенаведеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що чинне законодавство не передбачає неприпустимості заміни сторони за зобов'язаннями у зовнішньоекономічному договорі та не містить прямої заборони проведення операцій з переведення боргу за такими договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем, фірмою Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_9 (Польща) та ФОП ОСОБА_6 29.12.2014 був укладений договір про відступлення права вимоги (грошового боргу), згідно з яким позивач у рахунок погашення свого боргу перед ФОП ОСОБА_6 передав їй право вимоги боргу в розмірі 39597,37 дол. США від фірми Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_9 (Польща), в результаті чого ця частина боргу була погашена, а решта була отримана позивачем на розрахунковий рахунок.

В акті планової перевірки від 18.10.2016 ці операції не були відображені зовсім, а в акті позапланової перевірки від 27.12.2016 не були враховані через те, що вказані документи відносяться до іншого періоду перевірки (акт від 10.04.2015 №938/1701/НОМЕР_1), в якому відображено наявність дебіторської заборгованості нерезидента перед позивачем в розмірі 48399,12 доларів США.

Як зазначено в акті позапланової перевірки від 27.12.2016: "Акт перевірки від 10.04.2015 узгоджений, надісланий платнику податків, вказані суми не оскаржувались".

Однак, що чинним законодавством України не передбачено таких понять як узгодження акта перевірки та оскарження певних сум, зазначених в акті перевірки.

За наслідками акта від 10.04.2015 №938/1701/НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_4 не було нараховано жодних штрафних санкцій за порушення вимог ст. 1 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті", а отже жодної можливості оскаржити даний запис в акті перевірки у позивача не було.

Суд звертає увагу, що акти перевірки повинні складатись на підставі документів первинного обліку, у разі наявності суперечностей між актом попередньої перевірки та документами первинного обліку, складеними у відповідності до чинного законодавства, перевагу мають саме документи первинного обліку.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю будь яких доказів недійсності договору про відступлення права вимоги (грошового боргу) від 29.12.2014 р., не дає підстав та права контролюючому органу визначати цю угоду як таку, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, і валютного.

Окрім того, нерезидент не повинен був здійснювати оплату ФОП ОСОБА_4, що він підтвердив листом, який міститься в матеріалах справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності застосування позивачем під час провадження зовнішньоекономічної діяльності у розрахунках з контрагентом - нерезидентом такої форми припинення зобов'язань як відступлення права вимоги. При цьому, оскільки заміна кредитора (резидента) у зобов'язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відбулася до закінчення визначених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та Постановою Правління Національного Банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" граничних строків надходження валютної виручки, суд вважає, що зі сторони позивача відсутні порушення термінів зарахування валютної виручки та як наслідок підстави нарахування контролюючим органом пені.

Відтак, суд першої інстанції надав належну правову оцінку щодо неправомірності нарахування позивачу пені за порушення у сфері ЗЕД.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 вересня 2017 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.