Справа № 806/53/14
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2017 року м.Житомир справа № 806/53/14

час прийняття: 12 год. 25 хв. категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

секретар судового засідання Мазур О.О.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд" до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд" (далі - ТОВ "Фінансова група "Мегабуд") звернулось до суду з позовом, у якому просило визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Новоград-Волинська ОДПІ) від 02.08.2013

№ 0 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 1372632,00 грн, у тому числі: 1370084,00 грн - основний платіж та 2548,00 грн - штрафна (фінансова санкція);

№ 0 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 347811,00 грн, у тому числі: 278249,00 грн - основний платіж та 69562,00 грн - штрафна (фінансова санкція).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно була проведена планова виїзна перевірка підприємства з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2012, що підтверджується відповідними судовими рішеннями. За результатами такої перевірки, на думку позивача, податковим органом безпідставно, до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні про закриття такого кримінального провадження, винесли оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Крім того, зазначив, що податковий орган також безпідставно дійшов висновку про нікчемність господарських операцій позивача з ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР", ТОВ "Матісс Плюс", ТОВ "Поток 1713", ПП "ВІВУМ", ТОВ "ОСОБА_4 Строй", ТОВ "О-ВІЛ" щодо надання транспортних та експедиційних послуг. Стверджував, що вказані господарські операції мали реальний характер і підтверджуються всіма необхідними документами, а тому у податкового органу були відсутні підстави для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2014, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Новоград-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 02.08.2013 № 0 та № 0.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2014 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014 у справі № 806/53/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У вказаному рішенні суд касаційної інстанції зазначив, що судами не досліджено питання щодо фактичного вчинення позивачем спірних господарських операцій, не досліджено наявних в матеріалах справи первинних документів, не конкретизовано такі документи. Суди повністю не встановили обставин, якими податковий орган обґрунтовував зафіксовані в акті перевірки порушення позивачем вимог закону, не дослідили ці обставини та не надали їм оцінки. Крім того, судам слід зясувати результати розслідування/розгляду кримінальної справи, на яку посилається відповідач в акті перевірки.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимог підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Пояснили, що судовими рішеннями установлено протиправність дій відповідача по продовженню строків проведення планової перевірки, а тому акт перевірки та його висновки вважаються недійсними. Стверджують, що не заслуговують на увагу суду висновки податкового органу про нікчемність укладених правочинів між позивачем та його контрагентами, оскільки господарські операції за перевірений період підтверджені належним чином оформленими первинними документами, копії яких долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 10.06.2013 по 21.06.2013 посадовими особами Новоград-Волинської ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Фінансова група "Мегабуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 по 31.12.2012, за результатами якої склала акт від 09.07.2013 за № 63/22-00/35285888.

Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано наступні порушення:

1) ч. 1, 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, 216, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині недодержання в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними (п. 5 ст. 203 ЦК України) по правочинах, здійснених з ТОВ "Матісс Плюс" та ТОВ "Поток 1731";

2) п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України № 2756-VI від 02.12.2010, в результаті чого донараховано податку на прибуток на загальну суму 1421798,00 грн, в тому числі: за 2 квартал 2011 року на суму 143307,00 грн, за 3 квартал 2011 року на суму 299305,00 грн, за 4 квартал 2011 року на суму 975884,00 грн, за 2 квартал 2012 року на суму 9302,00 грн;

3) ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України № 2756-VI від 02.12.2010, в результаті чого донараховано податок на додану вартість на загальну суму 278249,00 грн, в тому числі: за жовтень 2011 року на суму 123449,00 грн, за листопад 2011 року на суму 38307,00 грн., за грудень 2011 року на суму 13653,00 грн., за квітень 2012 року на суму 14000,00 грн., за травень 2012 року на суму 88840,00 грн.

Не погодившись із висновками акту перевірки, позивач до Новоград-Волинської ОДПІ подав письмові заперечення на акт від 09.07.2013 за № 63/22-00/35285888.

За результатами розгляду заперечень, відповідач листом від 01.08.2013 № 1290/22-00 повідомив позивача, що висновок акту перевірки в частині заниження ТОВ "Фінансова Група "Мегабуд" у ІІІ кварталі 2011 року суми податку на прибуток в розмірі 58600,00 грн по взаємовідносинах з ТОВ "Спецторг Комплекс" спростований, в решті висновки акту перевірки залишені без змін.

У звязку із виявленими порушеннями, 02.08.2013 Новоград-Волинською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ 0 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 1372632,00 грн, у тому числі: 1370084,00 грн - основний платіж та 2548,00 грн - штрафна (фінансова санкція);

№ 0 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 347811,00 грн, у тому числі: 278249,00 грн - основний платіж та 69562,00 грн - штрафна (фінансова санкція).

Не погодившись із наведеними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Як на одну з підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень позивач посилається на судові рішення у справах № 806/4880/13-а та № 806/7136/13-а, якими встановлено протиправність дій Новоград-Волинської ОДПІ щодо продовження строків проведення планової перевірки, та визнано протиправними дії щодо складання, підписання та направлення акту перевірки від 09.07.2013 № 63/22-00/35285888.

У ході судового розгляду зясовано, що планова перевірка ТОВ "Фінансова група "Мегабуд" була проведена на підставі наказу Новоград-Волинської ОДПІ від 27.05.2013 № 309.

Термін проведення перевірки продовжувався з 25.06.2013 по 02.07.2013 на підставі наказу від 21.06.2013 № 5 та з 03.07.2013 по 09.07.2013 на підставі наказу від 02.07.2013 № 22.

Не погодившись із діями контролюючого органу в частині продовження строків проведення планової перевірки наказом від 02.07.2013 № 22, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Так, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 у справі № 806/4880/13-а, залишеною без змін ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанції від 10.10.2013 та 24.02.2014, позов задоволено, визнано протиправними дії працівників Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженої відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд" з 03.07.2013 по 09.07.2013 та щодо оформлення, видачі та вручення наказу №22 від 2 липня 2013 року "Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженої відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд". Визнано незаконним та скасовано наказ Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області №22 від 02 липня 2013 року "Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженої відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд".

Зазначеним судовим рішення встановлено, що оскільки позивач є субєктом малого підприємництва, у податкового органу були відсутні правові підстави для продовження перевірки більше ніж на 5 робочих днів.

На переконання позивача, указане судове рішення саме по собі є підставою для визнання спірних податкових повідомлень-рішень недійсними.

Проте, суд вважає помилковими доводи позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент проведення перевірки), органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За визначенням підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Як було встановлено, планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Фінансова група "Мегабуд" була проведена на підставі наказу Новоград-Волинської ОДПІ від 27.05.2013 № 309.

Згідно пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У судовому засіданні представники позивача не заперечували, що планова перевірка Товариства була проведена за наявності підстав для її проведення, передбачена відповідним графіком та посадові особи Товариства були своєчасно повідомлені про проведення зазначеної перевірки.

Суд акцентує увагу на тому, що лише недотримання податківцями порядку призначення планової виїзної документальної перевірки, а саме статей 75-77 Податкового кодексу України, якою визначено, що проведення перевірки повинно бути передбачено планом-графіком, проводитись виключно на підставі наказу керівника органу ДПС та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки до її початку, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Правова позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14.

У даному випадку відповідачем повністю дотримано процедуру призначення та проведення планової виїзної документальної перевірки. При цьому, рішення суду у справі №806/4880/13-а констатує порушення відповідачем процедурних питань при продовженні строку проведення планової перевірки, що по суті є формальним порушенням, яке не може бути підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2013 у справі № 806/7136/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014, з огляду на наступне.

Так, указаними судовими рішеннями частково задоволено позовні вимоги товариства з обмеженої відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд", визнано протиправними дії Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо складання, підписання та направлення товариству з обмеженої відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд" акту планової документальної виїзної перевірки №63/22-00/35285888 від 9 липня 2013 року.

Проте, постановою Вищого адміністративного суду України від 09.04.2014 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 у справі № 806/7136/13-а змінено в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій зі складення, підписання та направлення на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова група "Мегабуд" акта від 09.07.2013 № 63/22-00/35285888. У цій частині позову відмовлено.

Приймаючи указане рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що дії з оформлення результатів податкової виїзної перевірки складенням акта є, по суті, виконанням службовими особами контролюючого органу своїх обов'язків; власне складення акта перевірки, його підписання та надсилання на адресу платника є процедурними діями, які не впливають на субєктивний стан прав платника та не породжують у нього будь-яких додаткових обовязків. Розглядувані дії самі по собі не є юридично значущими, а відтак жодним чином не порушують права позивача у справі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про помилковість доводів позивача про недійсність спірних податкових повідомлень-рішень.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 02.08.2013 № 0 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 1372632,00 грн, на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Так, підставою для прийняття зазначеного рішення став висновок контролюючого органу про завищення Товариством валових витрат у перевіреному періоді по наступним операціям:

- з придбання позивачем транспортних послуг у ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР", які не підтверджені первинними документами: товарно-транспортними накладними, оскільки надані товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог, встановлених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні";

- з придбання позивачем у ТОВ "Поток 1731" транспортних послуг за договором від 24.04.2012, які полягали у перевезенні ТОВ "Поток 1731" піщано-щебеневої суміші, придбаної позивачем у ТОВ "Віолан", які документально не підтверджені, оскільки товарно-транспортні накладні на перевезення придбаної позивачем у ТОВ "Віолан" піщано-щебеневої суміші, виписані ТОВ "Поток 1731", тоді як договором від 08.11.2011 № 0811 на відвантаження гранітної продукції, укладеним між ТОВ "ФГ "Мегабуд" та ТОВ "Віолан", передбачено, що перевезення продукції здійснюється залізничним транспортом відповідно до поданих заявок за узгодженим графіком, а відвантаження здійснюється підприємствами: ПАТ "ККУ "КВАРЦ" та ПАТ "Гірник" не пізніше двох тижнів з моменту 100% передплати на розрахунковий рахунок постачальника. Транспортні витрати оплачуються додатково покупцем по факту наданих послуг згідно із заявками залізничної квитанції. В наданих товарно-транспортних накладних на перевезення зазначеного товару, який реалізований позивачем ОСОБА_5 "Тодіні Конструкціоні ОСОБА_6П.А.", відсутні відмітки заводу-виробника ПАТ "ККУ "Кварц" та ПАТ "Гірник". Окрім того, від ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська надійшли матеріали, згідно з якими ТОВ "Поток 1731" проводив безтоварні операції в ланцюгу постачання товарів, робіт/послуг;

- з придбання позивачем транспортно-експедиційних послуг у ТОВ "Матісс Плюс" не підтверджені. Свою позицію податковий орган обґрунтовує тим, що слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.ч. 1, 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) та ч. 1 ст. 205 цього кодексу (фіктивне підприємництво) щодо ТОВ "Матісс Плюс". Директор ТОВ "Матісс Плюс" ОСОБА_7 надав пояснення, що зареєстрував підприємство за грошову винагороду, до здійснення господарської діяльності не має стосунку, документів не підписував;

- з придбання позивачем (замовником) транспортно-експедиційних послуг у перевізників - ПП "Вівум", ТОВ "ОСОБА_4 Строй" та ТОВ "О-Віл" не підтверджені документами. Послуги з організації вантажних перевезень і експедиції вантажів замовника оформлялись актами здачі-приймання робіт (надання послуг). У копіях залізничних накладних відсутні посилання на причетність до вантажів ТОВ "ФГ "Мегабуд". Фактично продукція вантажилась в залізничні вагони постачальником заводом виробником, який оплачував послуги залізниці до кінцевого покупця, а в подальшому у ланцюгу постачання предявляв до відшкодування провізну плату та послуги станції.

У ході судового розгляду справи висновки акту перевірки частково спростовані наступним.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

витрати банківських установ.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпунктів 138.5.1, 138.5.2 пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України, інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного:

датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору;

датою збільшення витрат платника податку від здійснення кредитно-депозитних операцій, у тому числі субординованого боргу, є дата визнання процентів (комісійних та інших платежів, пов'язаних зі створенням або придбанням кредитів, вкладів (депозитів), визначена згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України установлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналізуючи наведені положення Податкового кодексу України, можливо дійти висновку, що витрати платника податків мають бути фактично здійснені як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, і підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що передбачають реальні господарські операції, які відображаються в податковому обліку та які повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо господарських відносин позивача з ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР".

Встановлено, що 19.08.2011 ТОВ "Фінансова група "Мегабуд" (Замовник) уклало з ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР" (Перевізник) договір про надання послуг № 47, відповідно до предмету якого Перевізник зобовязується приймати і доставляти дот пунктів призначення за маршрутом, визначеним Замовником, вантажі, які останній надає Перевізнику до перевезення, а Замовник зобовязується сплачувати Перевізнику за надання послуг по перевезенню вантажів плату у розмірі та порядку, визначеним даним Договором.

На підтвердження виконання умов даного договору та правомірності формування валових витрат у перевіреному періоді, позивачем до матеріалів долучено наступні первинні документи:

- акти здачі-прийняття робіт від 31.08.2011 №ОУ-0000120, від 04.09.2011 №ОУ-0000129, від 11.09.2011 №ОУ-0000132, від 18.09.2011 №ОУ-0000137, від 25.09.2011 №ОУ-0000142, від 30.09.2011 №ОУ-0000147, від 09.10.2011 №ОУ-0000154, від 16.10.2011 №ОУ-0000158, від 23.10.2011 №ОУ-0000159, від 31.10.2011 №ОУ-0000166, від 06.11.2011 №ОУ-0000183, від 13.11.2011 №ОУ-0000186, від 20.11.2011 №ОУ-0000189, від 27.11.2011 №ОУ-0000193, від 30.11.2011 №ОУ-0000194, від 04.12.2011 №ОУ-0000200, від 11.12.2011 №ОУ-0000202, від 18.12.2011 №ОУ-0000208, від 25.12.2011 №ОУ-0000210, від 31.12.2011 №ОУ-0000211, від 30.04.2012 №ОУ-0000060;

- податкові накладні від 23.08.2011 №28 (ПДВ - 16666,67 грн), від 30.08.2011 №31 (ПДВ-8333,33 грн), від 31.08.2011 №32 (ПДВ - 19120,00 грн), від 04.09.2011 №3 (ПДВ - 20427,10 грн), від 11.09.2011 №7 (ПДВ - 36293,96 грн), від 18.09.2011 №11 (ПДВ - 57899,71 грн), від 25.09.2011 №16 (ПДВ - 50629,93 грн), від 30.09.2011 №20 (ПДВ - 50894,18 грн), від 09.10.2011 №5 (ПДВ - 52844,77 грн), від 16.10.2011 №11 (ПДВ - 57211,74 грн), від 23.10.2011 № 14 (ПДВ - 50235,91 грн), від 31.10.2011 №19 (ПДВ - 35812,50 грн), від 06.11.2011 №4 (ПДВ - 40060,00 грн), від 13.11.2011 №5 (ПДВ - 78476,45 грн), від 27.11.2011 №19 (ПДВ - 10272,10 грн), від 20.11.2011 №13 (ПДВ - 23338,83 грн), від 30.11.2011 №23 (ПДВ - 6913,00 грн), від 04.12.2011 №1 (ПДВ - 14880,00 грн), від 11.12.2011 №4 (ПДВ - 30548,00 грн), від 18.12.2011 №8 (ПДВ - 53175,50 грн), від 25.12.2011 №11 (ПДВ - 64803,00 грн), від 31.12.2011 №13 (ПДВ - 26259,00 грн), від 30.04.2012 №43 (ПДВ - 8859,40 грн).

Також, позивачем додано до матеріалів справи товарно-транспортні накладні та платіжні доручення, які підтверджують оплату придбаних у ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР" послуг.

На переконання контролюючого органу товарно-транспортні накладні складені з порушенням вимог, встановлених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому неможливо підтвердити реальність господарських операцій між ТОВ "Фінансова група "Мегабуд" та ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР".

Суд критично оцінює доводи відповідача та вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період;

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно зі частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.16 Положення №168/704, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Аналізуючи вище наведені норми законодавства та надаючи оцінку первинним документам, які підтверджують придбання позивачем послуг по перевезенню вантажів, суд дійшов висновку, що податкова накладна та акт здачі-прийняття робіт в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення №168/704, є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити.

Вказані первинні документи містять найменування сторін, опис наданих послуг (зміст господарської операції), підписи уповноважених представників сторін та відбитки печаток учасників господарських відносин та дають змогу визначити, які саме послуги були надані, за якою ціною, між якими контрагентами.

Докази того, що дані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відповідачем суду не надано.

Суд погоджується з доводами відповідача, що зважаючи на характер придбаних послуг товарно-транспортна накладна є документом, який підтверджує реальність господарської операції.

Так, у акті перевірки відповідач, обґрунтовуючи невідповідність товарно-транспортних накладних вимогам чинного законодавства, стверджує, що відсутність подорожніх листів, що унеможливлює встановити відстань, яку проїхали вантажні автомобілі, на основі якої робиться розрахунок за фактично надані послуги.

Суд акцентує увагу, що наведений висновок відповідача є хибним, оскільки останнім не взято до уваги додаток від 19.08.2011 № 01 до договору від 19.08.2011 № 47, яким конкретизовано пункти навантаження та розвантаження та установлено вартість послуги, яка варіюється від ваги вантажу, а саме: вартість перевезення 1 тонни вантажу складає 60,00 грн з урахуванням ПДВ. Тобто, вартість придбаних послуг не залежала від відстані, що погоджено сторонами у договорі.

Досліджуючи надані товарно-транспортні накладні, суд констатує, що останні містять назву вантажу та його вагу, що підтверджує реальність надання ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР" послу з перевезення вантажів ТОВ "Фінансова група "Мегабуд". Також, указані товарно-транспортні накладні містять відбитки штампів ОСОБА_5 "Тодіні Конструкціоні ОСОБА_6П.А." про отримання поставленого товару.

Відсутність у товарно-транспортних накладних номерів подорожніх листів, виду перевезень, не заповнення рядків, не може бути виключною підставою для невизнання понесених позивачем витрат по придбаним послугам, оскільки відповідальність за їх оформлення покладена на контрагента позивача - ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР".

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача про порушення позивачем положень наказу Міністерства статистики України від 21.06.1996 № 193 в частині відсутності журналу обліку вантажів, що надійшли, оскільки указаний наказ не зареєстрований у Міністерстві юстиції України, і не є обовязковим до застосування.

Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, - не виявлено.

При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за спірними угодами, за правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач до суду не подав.

Отже, висновки акту перевірки судом не приймаються до уваги, оскільки вищевказані обставини не можуть спростовувати факт реального виконання господарських операцій за договором, укладеним між позивачем та ТОВ "ТЕХ-АВТО-ДОР", позивачем в повній мірі документально підтверджено реальність виконання правочину, а надання контролюючому органу належним чином оформлених всіх первинних документів, передбачених законодавством, є підставою для формування валових витрат.

З огляду на встановлені обставини та нормативне обґрунтування, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для донарахування позивачеві грошового зобовязання з податку на прибуток за основним платежем в сумі 936049,00 грн та застосування штрафних санкцій в сумі 2548,00 грн, що є правовою підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 02.08.2013 № 0 у цій частині.

Щодо господарських відносин позивача з ТОВ "Матісс Плюс".

Встановлено, що 03.09.2011 між ТОВ "Фінансова група "Мегабуд" (Замовник) та ТОВ "Матісс Плюс" (Перевізник) укладено договір по наданню транспортно-експедиційних послуг №03/09/11.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Перевізник зобовязується організувати транспортно-експедиційні послуги та доставити довірений йому вантаж до пункту, зазначеного Замовником.

На підтвердження реальності виконання умов зазначеного договору позивачем до матеріалів справи долучено:

- акти здачі-прийняття робіт від 26.10.2011 №1721; від 31.10.2011 №2141; від 30.11.2011 №3027; від 30.12.2011 №283;

- специфікації до актів здачі-прийняття робіт від 26.10.2011 №1721; від 31.10.2011 №2141; від 30.11.2011 №3027; від 30.12.2011 №283;

- рахунки-фактури від 26.10.2011 №1721; від 31.10.2011 №2141; від 30.11.2011 №3027; від 30.12.2011 №283;

- податкові накладні від 26.10.2011 №172 (ПДВ - 39861,50 грн); від 31.10.2011 №214 (ПДВ - 83587,50 грн.); від 30.11.2011 №3027 (ПДВ - 38307,20 грн); від 30.12.2011 №283 (ПДВ - 13653,00 грн).

На підтвердження факту оплати придбаних послуг у ТОВ "Матісс Плюс" позивачем надано копії платіжних доручень.

Контролюючий орган, стверджуючи про відсутність у позивача правових підстав для формування валових витрат, понесених у звязку із придбанням послуг у ТОВ "Матісс Плюс", зазначає, що слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого частинами 1, 3 статті 358 Кримінального кодексу України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) та частиною 1 ст. 205 цього кодексу (фіктивне підприємництво) щодо ТОВ "Матісс Плюс". Директор ТОВ "Матісс Плюс" ОСОБА_7 надав пояснення, що зареєстрував підприємство за грошову винагороду, до здійснення господарської діяльності не має стосунку, документів не підписував.

Проте, указані доводи суд не приймає до уваги, та зазначає, що указані обставини не можуть бути єдиною підставою для невизнання понесених позивачем витрат у перевіреному періоді, з огляду на наступне.

Насамперед, суд вважає необхідним вказати, що згідно зі частиною першою статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.1995 у справі "Алене де Рібемон (Allenet de Ribemont) проти Францїї", Суд зазначив, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Таким чином, жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином "доведення вини відповідно до закону", тобто перебираючи на себе функцію судді.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент проведення перевірки), слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що до компетенції відповідача не належить оцінка доказів, зібраних у межах кримінального провадження, у разі відсутності їх оцінки уповноваженим органом.

Суд переконаний, що матеріали кримінального провадження не можуть використовуватися як підстава для висновків під час проведення перевірок без їх оцінки уповноваженими органами.

На переконання суду, під час проведення перевірки поза увагою відповідача залишились приписи статті 83 Податкового кодексу України, якою визначено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Указані обставини, на переконання суду, свідчать про нехтування контролюючим органом своїми обовязками, визначеними Податковим кодексом України, при здійсненні податкового контролю, що стало наслідком побудови висновків акту перевірки виключно на припущеннях, без урахування первинних документів позивача, що підтверджують господарські операції останнього з ТОВ "Матісс Плюс".

Крім того, у ході судового розгляду справи зясовано, що кримінальне провадження, порушене відносно ТОВ "Матісс Плюс" 30.12.2013 закрито на підстав пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Встановлені обставини додатково свідчать на користь висновку, що відповідач передчасно дійшов висновку про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "Матісс Плюс".

Досліджуючи витребувані та приєднані до справи документи, суд відзначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, - не виявлено.

При цьому, суд бере до уваги, що доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за спірними угодами, за правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач до суду не подав.

Отже, висновки акту перевірки судом не приймаються до уваги, оскільки вищевказані обставини не можуть спростовувати факт реального виконання господарських операцій за договором, укладеним між позивачем та ТОВ "Матісс Плюс", позивачем в повній мірі документально підтверджено реальність виконання правочину, а надання контролюючому органу належним чином оформлених всіх первинних документів, передбачених законодавством, є підставою для формування валових витрат.

З огляду на встановлені обставини та нормативне обґрунтування, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для донарахування позивачеві грошового зобовязання з податку на прибуток за основним платежем в сумі 201720,00 грн, що є правовою підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 02.08.2013 № 0 у цій частині.

Щодо господарських операцій позивача з ПП "Вівум", ТОВ "ОСОБА_4 Строй" та ТОВ "О-Віл".

У акті перевірки відповідач стверджує, що придбані позивачем послуги у перелічених контрагентів не підтверджені документально. Зокрема, послуги з організації вантажних перевезень і експедиції вантажів замовника оформлялись актами здачі-приймання робіт (надання послуг). У копіях залізничних накладних відсутні посилання на причетність до вантажів ТОВ "ФГ "Мегабуд". На переконання відповідача, фактично продукція вантажилась в залізничні вагони постачальником заводом виробником, який оплачував послуги залізниці до кінцевого покупця, а в подальшому у ланцюгу постачання предявляв до відшкодування провізну плату та послуги станції.

У своєму листі від 02.06.2011 №742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11).

Встановлено, що 30.03.2011 позивач (Замовник) уклав договір з ПП "Вівум" (Виконавець) №30311/П, за умовами якого Експедитор надає послуги, повязані з перевезенням вантажів, що належать або відправляються (одержуються) Замовником.

На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи долучено акти здачі-прийняття робіт від 31.05.2011 №244, від 29.04.2011 №90, реєстри вантажоперевезень за квітень та травень 2011 року, рахунок-фактуру від 31.05.2011 №147, податкові накладні від 31.05.2011 №113, від 29.04.2011 №67, платіжні доручення та квитанції про приймання вантажів.

01.06.2011 ТОВ "ФГ "Мегабуд" (Клієнт) та ТОВ "О-Віл" (Експедитор) уклали договір транспортного експедирування №1061/П, предметом якого є надання Експедитором певних послуг, повязаних з перевезенням та експедиції вантажів, що належать або відправляються (одержуються) Клієнтом.

На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи долучено акт здачі-прийняття робіт від 30.06.2011 №91, реєстр вантажоперевезень за червень 2011 року, рахунок-фактуру від 30.06.2011 №108, податкову накладну від 30.06.2011 №247, платіжні доручення та квитанції про приймання вантажів.

Також, 25.10.2011 ТОВ "ФГ "Мегабуд" (Замовник) та ТОВ "ОСОБА_4 Строй" (Перевізник) уклали договір транспортного експедирування №251011, предметом якого є надання перевізником транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажу до місця призначення. Місце призначення вказується у відповідних додатках (заявках) до цього Договору.

На підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи долучено акт здачі-прийняття робіт від 30.11.2011 №313, реєстр вантажоперевезень за листопад 2011 року, рахунок-фактуру від 30.11.2011 №48, податкову накладну від 30.11.2011 №276, платіжні доручення та залізничні накладні.

Дослідивши та оцінивши відповідно до положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з положень частини першої статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України (щодо предмету доказування) та з урахуванням положень частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність фактичного виконання спірних операцій (їх невиконання), про юридичну дефектність у зв'язку з цим складених за такими операціями первинних документів та податкових накладних, які внаслідок наведеного не мають юридичної значимості.

Висновок відносно наведеного ґрунтуються на наступному.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові цього суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 21-1539а15, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Позивач наголошує на тому, що акти виконаних робіт є підтвердженням надання контрагентами транспортно-експедиторських послуг.

Однак, суд не погоджується із доводами позивача та з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" установлено, що:

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

З огляду на наведені визначення, належним підтвердженням виконання експедиторських послуг, окрім договору та акта здачі-приймання наданих, є транспортні документи або комплект документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Суд акцентує увагу, що умовами договорів, укладених позивачем із переліченими контрагентами, передбачено оформлення клієнтом заявок із зазначенням назви вантажу, пунктів відправлення та кінцевої доставки, коди станцій, коди отримувачів вантажу.

Проте, у ході судового розгляду справи встановлено, що обумовлені договорами заявки не оформлювались позивачем. При цьому, зі змісту квитанцій на отримання вантажу та залізничних накладних неможливо встановити, що контрагентами позивача надавались транспортно-експедиційні послуги для перевезення вантажів на замовлення ТОВ "ФГ "Мегабуд".

Отже, відсутність письмових заявок, обумовлених договорами, та оформлення квитанцій на отримання вантажу не дає суду можливості дослідити змісту фактично наданих послуг, порядок їх виконання, встановити обсяг трудових та інших ресурсів, які залучалися контрагентами до їх виконання тощо.

З огляду на наведене, зазначені акти здачі-прийняття наданих послуг не можуть бути враховані як юридично значимі документи на підтвердження виконання спірних операцій та, відповідно, для цілей відображення спірних операцій в бухгалтерському та податкового обліку, а отже і для цілей формування спірних сум валових витрат у перевіреному періоді.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з надання послуг ПП "Вівум", ТОВ "ОСОБА_4 Строй" та ТОВ "О-Віл" фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи установлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу, що мали наслідком правомірного прийняття Новоград-Волинською ОДПІ податкового повідомлення-рішення від 02.08.2013 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств розміром 114050,00 грн, а тому відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ "Поток-1731".

Встановлено, що 24.04.2012 ТОВ "ФГ "Мегабуд" уклало із ТОВ "Поток 1731" договір про транспортні послуги №24/04, відповідно до предмету якого Перевізник зобовязується від свого імені та за рахунок коштів Клієнта здійснити перевезення вантажу автомобілями МАН з напівпричепом BODEX 35 куб.м. Вантаж щебінь. Маршрут руху Кременчуг-Хорол. Вартість за перевезення визначається із розрахунку 0,60 грн т/км.

У судовому засіданні представники позивача наголошували на тому, що ТОВ "Поток 1731" здійснювали перевезення придбаної ТОВ "ФГ "Мегабуд" у ТОВ "Віолан" продукції, кінцевому покупцю продукції - ОСОБА_5 "Тодіні Конструкціоні ОСОБА_6П.А.".

На підтвердження реальності придбання транспортних послуг у ТОВ "Поток 1731", позивачем долучено до матеріалів справи:

акти здачі-прийняття робіт від 25.04.2012 №ОУ-0000030, від 01.06.2012 №ОУ-0000106, від 18.05.2012 №ОУ-0000063, від 17.05.2012 №ОУ-0000062, від 15.05.2012 №ОУ-0000055, від 26.04.2012 №ОУ-0000031, від 28.04.2012 №ОУ-0000033, від 02.05.2012 №ОУ-0000037, від 03.05.2012 №ОУ-0000038, від 01.05.2012 №ОУ-0000036, від 05.05.2012 №ОУ-0000040, від 06.05.2012 №ОУ-0000041, від 08.05.2012 №ОУ-0000043, від 11.05.2012 №ОУ-0000049, від 12.05.2012 №ОУ-0000050, від 22.05.2012 №ОУ-0000073, від 13.05.2012 №ОУ-0000051, від 10.05.2012 №ОУ-0000048, від 09.05.2012 №ОУ-0000044, від 07.05.2012 №ОУ-0000042, від 04.05.2012 №ОУ-0000039, від 30.04.2012 №ОУ-0000035, від 29.04.2012 №ОУ-0000034, від 27.04.2012 №ОУ-0000032, від 14.05.2012 №ОУ-0000052, від 16.05.2012 №ОУ-0000057, від 21.05.2012 №ОУ-0000066, від 20.05.2012 №ОУ-0000065, від 19.05.2012 №ОУ-0000064, від 31.05.2012 №ОУ-0000099, від 30.05.2012 №ОУ-0000094, від 29.05.2012 №ОУ-0000092, від 23.05.2012 №ОУ-0000075, від 24.05.2012 №ОУ-0000077, від 25.05.2012 №ОУ-0000080, від 26.05.2012 №ОУ-0000081, від 28.05.2012 №ОУ-0000088, від 27.05.2012 №ОУ-0000082;

податкові накладні від 27.04.2012 №16 (ПДВ 10000,00 грн), від 25.04.2012 №15 (ПДВ 4000,00 грн), від 03.05.2012 №1 (ПДВ 16666,67 грн), від 11.05.2012 №5 (ПДВ 6666,67 грн), від 15.05.2012 №7 (ПДВ 5000,00 грн), від 16.05.2012 №10 (ПДВ 16666,67 грн), від 18.05.2012 №13 (ПДВ 5000,00 грн), від 21.05.2012 №14 (ПДВ 10000,00 грн), від 23.05.2012 №19 (ПДВ 8333,33 грн), від 25.05.2012 №25 (ПДВ 14166,67 грн), від 28.05.2012 №26 (ПДВ 4166,67 грн), від 29.05.2012 №29 (ПДВ 2500,00 грн).

Також, позивачем до матеріалів справи додано товарно-транспортні накладні та платіжні доручення на підтвердження оплати придбаних послуг.

Аналізуючи вище наведені норми законодавства та надаючи оцінку первинним документам, які підтверджують надання транспортних послуг ТОВ "Поток 1731", суд констатує, що у жодному із наданих актів здачі-прийняття робіт відсутні обовязкові реквізити, установлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення №168/704, а саме: у них не зазначено посаду особи ТОВ "Поток 1731", відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Зазначена обставина не дає змогу ідентифікувати особу, яка підписувала акти здачі-прийняття робіт від імені ТОВ "Поток 1731".

У свою чергу, невідповідність актів здачі-прийняття робіт вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення №168/704, у розумінні підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, виключає право ТОВ "ФГ "Мегабуд" на включення до складу витрат у перевіреному періоді витрат, сплачених у ціні придбаних послуг у ТОВ "Поток 1731". Відтак, висновок контролюючого органу про невідповідність первинних документів вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є правомірним та знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду справи.

Суд звертає увагу, що умовами договору про транспортні послуги №24/04, передбачено оформлення клієнтом заявок із зазначенням дати загрузки, адреси загрузки і відгрузки, назву і вагу вантажу, та інших відомостей.

Проте, у ході судового розгляду справи встановлено, що обумовлені договорами заявки не оформлювались позивачем.

Указані обставини, у свою чергу, унеможливлюють дослідити зміст фактично наданих послуг, порядок їх виконання, встановити обсяг трудових та інших ресурсів, які залучалися контрагентами до їх виконання тощо.

З огляду на наведене, зазначені акти здачі-прийняття наданих послуг не можуть бути враховані як юридично значимі документи на підтвердження виконання спірних операцій та, відповідно, для цілей відображення спірних операцій в бухгалтерському та податкового обліку, а отже і для цілей формування спірних сум валових витрат у перевіреному періоді.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представників позивача про те, що необхідність придбання транспортних послуг у ТОВ "Поток 1731" обумовлена потребою доставки придбаного товару у ТОВ "Віолан" кінцевому покупцю, з огляду на наступне.

Дійсно, 08.11.2011 позивач (Покупець) уклав договір з ТОВ "Віолан" №0811-В, відповідно до якого Постачальник відвантажує Покупцю гранпродукцію: щебінь гранітний фр.5-20 мм, щебінь гранітний фр. 20-40 мм, щебінь гранітний фр. 40-70 мм, піщано-щебенева суміш фр.0-20 мм, піщано-щебенева суміш фр. 0-20 мм, відсів гранітний фр. 0-5 мм, відсів гранітний фр. 0-40 мм на загальну суму 4390600,00 грн.

Умовами указаного договору визначено базис поставки FCA ст. Кременчук ПЗ, CPT м. Кременчук.

Відповідно до Інкотермс 2010, термін FCA (франко перевізник) означає, що продавець вважається виконавшим свої обов'язки стосовно поставки товару, що пройшов митне очищення для ввезення, з моменту передачі його у розпорядження перевізника в узгодженому пункті. При відсутності вказівок покупця стосовно такого пункту, продавець має право визначити такий пункт самостійно серед ряду подібних пунктів, де перевізник приймає товар у своє розпорядження. В тих випадках, коли згідно комерційної практики для укладання договору перевезення необхідна співпраця продавця (при перевезенні товару повітряним чи залізничним транспортом), він може діяти в таких випадках за рахунок та на ризик покупця.

Даний термін може бути використаний під час здійснення перевезення будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.

Термін CPT (Перевезення сплачене до) означає, що продавець сплачує фрахт за перевезення товару до вказаного місця призначення.

Ризик загибелі чи ушкодження товару, а також будь-якого збільшення утримань, що виникають після передачі товару перевізнику, переходить з продавця на покупця, коли товар передано у розпорядження перевізника.

Перевізник означає будь-яку особу, яка згідно договору перевезення зобов'язана здійснити перевезення чи організувати перевезення морським або повітряним шляхом, залізничним чи автомобільним транспортом, по внутрішніх водних лініях чи змішаному перевезенні.

При здійсненні перевезення кількома перевізниками в узгодженому напрямку, ризик загибелі чи ушкодження переходить, коли товар передано у розпорядження першого перевізника.

Згідно терміну СТР, в обов'язки продавця входить здійснення необхідного для вивозу митного очищення товару. Даний термін може використовуватись для усіх видів перевезення, включаючи змішанні перевезення.

Указані обставини свідчать на користь висновку, що умовами договору №0811-В не було передбачено самовивоз продукції.

Лише з 03.05.2012 сторони у додатковій угоді №2/1 погодили можливість самовивозу продукції, у той час як з квітня 2012 року позивач став придбавати транспортні послуги у ТОВ "Поток 1731".

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з надання послуг ТОВ "Поток 1731" фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи установлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу, що мали наслідком правомірного прийняття Новоград-Волинською ОДПІ податкового повідомлення-рішення від 02.08.2013 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств розміром 118266,00 грн., що є правовою підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача у акті перевірки на податкову інформацію, отриману від ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про те, що ТОВ "Поток 1731" здійснював безтоварні операції по ланцюгу постачання, оскільки, чинним податковим законодавством не передбачено право відповідача при складанні акта перевірки одного платника податків приймати за основу акт перевірки (довідку) іншого платника податків, як підставу для висновку про наявність порушень з боку першого.

Підсумовуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги у цій частині та скасовує податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 02.08.2013 № 0 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 1140316,00 грн, у тому числі: 1137768,00 грн - основний платіж та 2548,00 грн - штрафна (фінансова санкція).

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 02.08.2013 № 0 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 347811,00 грн, на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Підставою для прийняття спірного рішення став висновок контролюючого органу про безпідставне віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаних послуг у ТОВ "Матісс Плюс" та ТОВ "Поток 1731".

Суд частково погоджується із доводами відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 вказаного Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Отже, формування податкового кредиту з податку на додану вартість платником податків обумовлено фактичним здійсненням операцій з придбання товарів, робіт (послуг), для подальшого використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку, і реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів та в обов'язковому порядку податкових накладних.

У ході судового розгляду справи встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ "Поток 1731".

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що не підтвердження позивачем фактичного виконання господарських операцій позбавляє останнього права на формування податкового кредиту за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаних послуг/товарів. А тому, донарахування контролюючим органом позивачеві грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 102840,00 грн та застосування штрафних санкцій 25710,00 грн спірним рішенням є правомірним.

Одночасно, зі змісту акту перевірки слідує, що другою підставою для прийняття спірного рішення став висновок контролюючого органу про завищення ТОВ "ФГ "Мегабуд" податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ТОВ "Матісс Плюс". Зазначеного висновку відповідач дійшов, опрацювавши пояснення директора ТОВ "Матісс Плюс" наданих у межах кримінального провадження, відповідно до яких останній зареєстрував підприємство за грошову винагороду, до здійснення господарської діяльності не має стосунку, документів не підписував.

Зважаючи на те, що у ході судового розгляду справи встановлено, що до компетенції відповідача не належить оцінка доказів, зібраних у межах кримінального провадження, за відсутності їх оцінки уповноваженим органом, а також те, що кримінальне провадження відносно ТОВ "Матісс Плюс" закрито, суд дійшов висновку, що донарахування відповідачем грошового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 175409,00 грн та застосування штрафних санкцій 43852,00 грн спірним рішенням, - є протиправним.

Підсумовуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги у цій частині та скасовує податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 02.08.2013 № 0 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 219261,00 грн, у тому числі: 175409,00 грн - основний платіж та 43852,00 грн - штрафна (фінансова санкція).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 02.08.2013 № 0 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 1140316,00 грн, у тому числі: 1137768,00 грн - основний платіж та 2548,00 грн - штрафна (фінансова санкція).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 02.08.2013 № 0 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 219261,00 грн, у тому числі: 175409,00 грн - основний платіж та 43852,00 грн - штрафна (фінансова санкція).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 26 вересня 2017 р.