Справа № 822/1315/17
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1315/17

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

19 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Трембач Світлани Валеріївни Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, третя особа на стороні вдповідача - ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Трембач Світлани Валеріївни Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, третя особа на стороні вдповідача - ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по даній справі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Представники відповідача та третьої особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представників відповідача та третьої особи в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а провадження у справі - закриттю, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ХМХМ № 020935, виданого Олешинською сільською радою, ОСОБА_3 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ "Промінь", с. В. Калинівка Хмельницького району, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників. Згідно вищевказаного свідоцтва частка ОСОБА_3 визначена в розмірі 3190 грн. або 0,0081 відсотків.

Відповідно до акта приймання-передачі майна від 26.05.2004 с. В. Калинівка, голова ліквідаційної комісії СТОВ "Промінь" села В. Калинівка правонаступником КСП "Промінь" в особі ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_3 прийняв наступне майно, як виділене йому згідно протоколу загальних зборів СТОВ "Промінь", с. В. Калинівка Хмельницького району від 15.02.2000, згідно накладних №227 від 22.05.2000, №275 від 28.12.2000, №276 від 28.12.2000, №284 від 18.05.2001, №285 від 05.06.2001, №35 від 26.05.2004.

Згідно накладної №285 від 05.06.2001, серед майна, переданого позивачу є сіножатна траншея, площею 0,10 га.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 15.02.2014 звернувся з клопотанням до Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області, щодо надання йому у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Головним управлінням направлено запит в управління Держземагентства у Хмельницькому районі для отримання інформації про запитувану земельну ділянку.

Листом управління Держземагентства у Хмельницькому районі №10-05.1-10/2705 від 12.03.2014 було письмово повідомлено, що зазначена у ОСОБА_5 земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (у власності (користуванні) третіх осіб не перебуває) та може бути передана гр. ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства.

На підставі наданої управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі інформації про запитувану земельну ділянку Головним управлінням створювався формуляр для аналітичного опрацювання матеріалів необхідних для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Враховуючи відсутність підстав для відмови у задоволенні клопотання гр. ОСОБА_5, 27.03.2014 Головним управлінням Держземагентства у Хмельницькій області було прийнято наказ №ХМ/:08:005/00001545 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Під час розробки проекту землеустрою та проведення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 жодного перетину із іншими земельними ділянками, а також наявності прав на новосформовану земельну ділянку у третіх осіб відповідачем виявлено не було.

На підставі проекту землеустрою 12.08.2014 Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області було прийнято наказ №22-2775-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність", яким ОСОБА_5 було передано у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-014 від 17.07.2014, наданого за заяву (запит) ОСОБА_5 ЗВ-014 від 17.07.2014, вказано, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки площею 2 га, із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані.

Вважаючи дії відповідача та третьої особи протиправними, позивач звернувся із данним позовом до суду.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, однак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, помилково не врахував наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Відповідно до п.12 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 з аналізу норм ст. 26 Закону № 280/97-ВР, ст. 6 Закону України від 09.04.1999 № 586-ХІV ч. 1 ст. 116 ЗК України випливає, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно - правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Як досліджено із змісту позову, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 27 березня 2014 р. № ХМ/:08:005/00001545; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність щодо відведення земельної ділянки у власність" від 12 серпня 2014 року № 22-2775-СГ; визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право вланості на нерухоме майно № 34545952 від 05.03.2015 року.

Однак, вищезгадані накази вичерпали свою дію, оскільки дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було надано, відповідно розроблена і затверджена документація щодо відведення земельної ділянки у власність і як наслідок, ОСОБА_5 отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Суд звертає увагу, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно є фактично оспорювання права власності ОСОБА_5. Відтак, дана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 01 жовтня 2013 року у справі №21-228а13, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 09 грудня 2014 р. у справі №21-308а14 та від 16 грудня 2014 р. у справі №21-544а14, висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.244 КАС України.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відтак, суд першої інстанції порушив вимоги КАС України щодо визначення підсудності позову.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказану справу потрібно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 157 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Трембач Світлани Валеріївни Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, третя особа на стороні вдповідача - ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Роз'яснити сторонам, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 вересня 2017 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.