Справа № 750/3853/17
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/3853/17 Головуючий у 1-й інстанції: Логвина Т.В.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, представника відповідача - Симоненко О.А., представника третьої особи - Максак Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Симоненко Олени Анатоліївни на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, треті особи - Чернігівська обласна рада, Чернігівська міська рада, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом до управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Симоненко Олени Анатоліївни управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 28.03.2017 №34483682 про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості, що розташований: АДРЕСА_1 за Чернігівською обласною радою в особі територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Симоненко О.А. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та її представника, представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.03.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Симоненко О.А. було вчинено запис № 19669196, внаслідок чого власником будинку АДРЕСА_1 стала Чернігівська обласна рада в особі територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, .

Зазначене рішення було прийняте на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 24.03.2017 від представника обласної ради Лишафай Ю.С. для проведення державної реєстрації права власності, до якої було надано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21339875, виданий КП «ЧМБТІ», згідно якого власником об'єкту нерухомості по АДРЕСА_1 є територіальні громади сіл, селищ, міст Чернігівської області відповідно до свідоцтва про право власності від 17.12.2008, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.12.2008, видане виконкомом Чернігівської міської ради та інвентаризаційна справа на даний об'єкт нерухомості.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які були подані до заяви про реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомості, не можна вважати такими, на підставі яких Чернігівська обласна рада набула право власності на спірний будинок.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними обставинами справи, з огляду на наступне.

Спеціальним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 2 названого Закону визначає державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із п.п.1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено вичерпний перелік випадків відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 354 від 15.12.2008, що стало підставою для видачі свідоцтва на право власності від 17.12.2008, не передбачено переходу права власності до Чернігівської обласної ради. Оскаржуваним рішенням фактично відбулась передача прав власності на будинок АДРЕСА_1 від територіальної громади сіл, селищ, міст Чернігівської області до Чернігівської обласної ради.

Однак погодитись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Статтею 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Частинами 1, 4 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Відповідно до пункту 10 Розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи.

Крім того, відповідно до п.4 Положення про порядок управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженого рішенням Чернігівської обласної ради №4/46 від 13.05.2011, суб'єктами управління спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області є обласна рада.

Тобто, Чернігівська обласна рада є представницьким органом місцевого самоврядування, що виступає від імені та інтересах територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Чернігівської міської ради 17.12.2008, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21339875 від 19.12.2008, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, право власності на об'єкт нерухомості по АДРЕСА_1 належить Територіальній громаді сіл, селищ, міст Чернігівської області.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що оскаржуваним рішенням фактично відбулась передача прав власності на будинок АДРЕСА_1 від територіальної громади сіл, селищ, міст Чернігівської області до Чернігівської обласної ради, оскільки саме Чернігівська обласна рада є представницьким органом місцевого самоврядування, що виступає від імені та інтересах територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

У відповідача були відсутні підстави, визначені статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для відмови Чернігівській обласній раді у державній реєстрації прав власності на будинок АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповне з'ясовано обставин, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Симоненко Олени Анатоліївни - задовольнити.

Постанову Деснянськиого районниого суду м. Чернігова від 31 травня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 25 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.