Справа № 822/1471/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1471/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

14 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача ОСОБА_2

представникка відповідача Лукова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 21.06.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що що ОСОБА_4, з 02 березня 2010 року працював на посаді начальника Полонського районного управління юстиції Хмельницької області.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України №3213/к від 27 травня 2016 року ОСОБА_4 звільнений з вищевказаної посади у зв'язку з ліквідацією Полонського районного управління юстиції Хмельницької області відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", з припиненням державної служби.

Начальником ГТУЮ у Хмельницькій області на підставі статті 127 КЗпП України, видані: наказ від 29 січня 2016 року №151 /04ф "Про відрахування із заробітної плати", відповідно до якого з позивача утримано 1834,09 грн., та наказ від 10 березня 2016 року №851/04ф "Про відрахування із заробітної плати", згідно якого з позивача утримано 773,95 грн.

Не погоджуючись із такими діями роботодавця щодо здійснення відрахувань із своєї заробітної плати на загальну суму 2608,04 грн. та невиплати вказаної суми при звільненні, в грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, ГТУЮ у Хмельницькій області, в якому просив стягнути з Міністерства юстиції України, ГТУЮ у Хмельницькій області на його користь заборгованість із заробітної плати за період січень-березень 2016 року в сумі 2608,04 грн.

Згідно постанови Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №822/2517/16 від 19 січня 2016 року, яка набрала законної сили 07 лютого 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з ГТУЮ у Хмельницькій області на його користь заборгованість із заробітної плати за період січень - березень 2016 року в сумі 2608 грн. 04 коп.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що управлінням фінансового та матеріально-технічного забезпечення ГТУЮ у Хмельницькій області безпідставно нараховано та виплачено кошти позивачу: в грудні 2015 року в сумі 1834,09 грн. та в лютому 2016 року в сумі 773,95 грн. Але, оскільки факт недобросовісного набуття позивачем заробітної плати за період січень-березень 2016 року в сумі 2608,04 грн. відсутній, як і не встановлено наявності рахункової помилки, то зазначена сума поверненню не підлягала в силу вимог ч.1 ст.1215 ЦК України, згідно із якою не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Вказана сума з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів - 2154,50 грн., сплачена на картковий рахунок ОСОБА_4 в публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Приват Банк", що підтверджується довідкою-випискою по картці/рахунку №281679 від 02 березня 2017 року за №DСМ9- Н43Е-75РG-Т2С2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "КЗпП України", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

До таких висновків суд дійшов зокрема зазначаючи, про відсутність нарахованих але безпідставно не виплачених сум заробітної плати на день звільнення позивача, що свідчить про відсутність підстав для виплати йому середнього заробітку за час затримки, у зв'язку із відсутність такої затримки.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з матеріалами справи, відповідно до вимог п.2.8 Положення про порядок преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам ГТУЮ у Хмельницькій області та підпорядкованих йому установ, затвердженого наказом начальника ГТУЮ у Хмельницькій області №409/04ф від 20 березня 2015 року, виплата місячних премій працівникам здійснюється за наказом ГТУЮ відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи за місяць (рік), без обмеження індивідуального розміру премії.

Згідно наказів начальника ГТУЮ у Хмельницькій області від 18 грудня 2015 року №2036/04ф "Про преміювання керівників головного та територіальних управлінь юстиції за листопад 2015 року", від 28 грудня 2015 року № 2044/04ф "Про преміювання працівників головного та територіальних управлінь юстиції за грудень 2015 року" та від 22 лютого 2016 року №819/04ф "Про преміювання керівників головного та територіальних управлінь юстиції за січень 2016 року" було прийнято рішення про преміювання керівників та працівників управлінь юстиції. Виходячи зі змісту вищевказаних наказів позивач, у переліку керівників та працівників управлінь юстиції області, яким належить нарахувати та виплатити відповідні премії, не значився.

У зв'язку із тим, що управлінням фінансового та матеріально-технічного забезпечення ГТУЮ у Хмельницькій області безпідставно нараховані та виплачені кошти позивачу: в грудні 2015 року в сумі 1834,09 грн. та в лютому 2016 року в сумі 773,95 грн., начальником ГТУЮ на підставі ст.127 КЗпП України видано наказ від 29 січня 2016 року №151/04ф "Про відрахування із заробітної плати", згідно якого з позивача було утримано 1834,069 грн. та наказ від 10 березня 2016 року №851/04ф "Про відрахування із заробітної плати", згідно з якого з позивача було утримано 773,95 грн.

Вказані обставини встановлені Хмельницьким окружним судом під час розгляду справи № 822/2517/16, що відображається у постанові суду від 19 січня 2017 року, яка набрала законної сили, та в силу ст.72 КАС України доказуванню не потребують.

Відповідно зазначеному, позивачу без належних підстав виплачено певну суму грошових коштів, яка в подальшому була з нього відрахована, однак повернута за рішенням суду у зв'язку із порушення відповідачем вимог чинного законодавства, що регулює питання утримання з осіб безпідставно виплачених їм грошових сум.

Отже вказана сума, не є заробітною платою позивача (або іншою належною сумою), а є сумою безпідставно виплаченої позивачу заохочувальної виплати (премії), однак не стягнутої з нього у зв'язку із відсутністю на те правових підстав ( відсутність рахункової помилки або протиправних дій з боку позивача тобто недобросовісного набуття), що підтверджується відповідним вказаним рішенням суду, яким встановлено факт протиправності відрахування з позивача такої суми.

Таким чином, вказана сума не є несвоєчасно виплаченою сумою належних позивачу коштів у розумінні статті 116,117 КЗпП , а тому невиплата її і не може тягнути за собою передбачені цією статтею наслідки у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що позивач фактично помилково тлумачить вказані норми КЗпП України та безпідставно вважає, що у відповідача наявний обов'язок здійснення вказаного позивачем відшкодування.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно залишені судом першої інстанції без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 вересня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.