Справа № 507/403/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 507/403/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Дармакука Т.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Бойка А.В.

розглянув в порядку письмового апеляційну скаргу Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 29 травня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати відмову відповідача про перерахунок довічного грошового утримання , як судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді голови суду, відповідно до довідки територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання , яка становить 28800 грн., починаючи з 01 грудня 2016 р.;

- зобов'язати відповідача перерахувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді голови суду, згідно із положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07 липня 2010 р. в редакції Закону № 192-VІІІ, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до довідки територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, яка становить 28800 грн., починаючи з 01 грудня 2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він отримує щомісячне довічне грошове утримання судді, а оскільки з 01 грудня 2016 року збільшилася заробітна плата працюючих суддів , він звернувся до Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про перерахунок розміру належного йому щомісячного довічного грошового утримання. Проте, в перерахунку з 01 грудня 2016 р. йому було безпідставно відмовлено, а при перерахунку із 01 січня 2017 р. безпідставно зменшено розмір довічного утримання із 90% на 84 %, про що він був повідомлений листом Любашівського об'єднаного УПФУ Одеської області № від 21 лютого 2017 року.

За наслідками розгляду зазначеної справи Любашівським районним судом Одеської області 29 травня 2017 року прийнято постанову про задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції дійшов висновку, що дії та рішення Управління ПФУ щодо зміни нарахування позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі до 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, замість визначених судом - 90 відсотків, є неправомірними, бо суперечать наведеним вище судовим рішенням, а також не відповідають чинному законодавству і порушують Конституційні права судді у відставці.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В зв'язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці та перебуває на обліку в Любашівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області , у зв'язку із чим отримує щомісячне довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вказана постанова суду виконувалися Управлінням ПФУ до грудня 2016 року і позивач отримував щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді Ананьївського районного суду Одеської області, який працює на відповідній посаді.

З грудня 2016 року розмір грошового утримання судді Ананьївського районного суду Одеської області, який працює на відповідній посаді, підвищився до 28800 грн.

05 грудня 2016 року позивач звернувся до Любашівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про перерахунок розміру належного йому щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку із підвищенням із 01 грудня 2016 року суддівської винагороди, надавши довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, як вбачається із листа Любашівського об'єднаного УПФУ Одеської області № 451/05 від 21.02.2017 року, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проведено з урахуванням довідки Ананьївського районного суду Одеської області про заробітну плату судді 28800 грн., але розмір нарахування щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня 2017 року змінено, з 90 відсотків до 84 відсотків грошового утримання судді Ананьївського районного суду Одеської області, який працює на відповідній посаді.

Водночас, відповідач зазначає про дію обмеження грошового утримання з 01.01.2017 року, яке не могло перевищувати 10740 грн. Отже, відповідно до розрахунку відповідача, розмір щомісячного грошового утримання позивача із 01.01.2017 р. по 04.01.2017 р. обмежена сумою 10740 грн. а з 05.01.2017 року становить 24192 грн. Перерахунок із 01.12.2016 року відповідачем взагалі не проведено (а.с.9)

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді є протиправними, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон № 2453-VI) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1статті 43 Закону № 2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3статті 141 Закону №2453-VI у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII), які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону № 2453-VI до внесення змін Законом №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7,8 КАС України.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 Комітету Міністрів Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, право позивача на призначення, нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді встановлено судовими рішеннями та при розгляді даного позову не потребує доказуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції , що Любашівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області самовільно звузило право позивача на отримання належного рівня щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Таким чином дій та рішення відповідача по нарахуванню та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84 % від заробітної плати працюючого судді з 01.01.2017р. є протиправними та приймаючи оскаржуване рішення протиправно вдався до самовільної переоцінки судового рішення, тим самим вийшов за межі своєї компетенції.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, однак, при перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, відповідач безпідставно фактично відмовив в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання із 01.12.2016 року. Крім того, при перерахунку із 01.01.2017 р. відповідач зменшив розмір грошового утримання судді із 90 % на 84 % і застосував обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання в сумі 10740 грн. в період із 01.01.2017 р. по 04.01.2017 року безпідставно, оскільки зазначені спірні відносини були вирішенні в судовому порядку.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена

Керуючись ст. ст. 184, 195, 198, 200, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Херсонського об'єднання Управління Пенсійного фонду України Херсонської області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Херсонського об'єднання Управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.В. Бойко