Справа № 732/855/17
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 732/855/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лиманська М.В. Суддя-доповідач: Коротких А. Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Корюківської міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в період з 09.12.2013 року і на момент розгляду справи є єдиним засновником та головою фермерського господарства «САД.М». Фермерське господарство є юридичною особою, що створена і діє відповідно до чинного законодавства України.

Особливості праці фермерських господарств визначаються Законом України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973 (далі - Закон № 973).

Відповідно до статті 1 Закону № 973 господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону

Статтею 3 Закону № 973 встановлено, що членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

Питання щодо трудових відносин у фермерському господарстві регулює стаття 27 Закону № 973, згідно з якою трудові відносини членів фермерського господарства базуються на праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом). Трудові відносини членів фермерського господарства регулюються статутом, а осіб, залучених до роботи за трудовим договором (контрактом), - законодавством України про працю.

Тобто, законодавець розмежовує правове регулювання трудових відносин членів фермерського господарства та найманих працівників, у зв'язку з чим, член фермерського господарства не може працювати у створеному ним фермерському господарстві на умовах трудового договору.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, будучи засновником та членом створеного ним же фермерського господарства, працює у ньому ще й на посаді голови за трудовим договором .

Щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування членів фермерського господарства і осіб, які працюють у фермерському господарстві, слід зазначити, що згідно з частиною 1 статті 34 Закону № 973 члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, встановленому законом.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, а саме: це особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

При цьому, члени фермерських господарств до наведеного переліку не відносяться.

З огляду на викладене, позивач, будучи засновником (членом) фермерського господарства, не може бути одночасно особою, яка працює в цьому господарстві за трудовим договором (контрактом), а тому не є застрахованою особою в розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.3 ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивач має право брати участь у страхуванні у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності на добровільних засадах відповідно до чинного законодавства та лише тоді має право на матеріальне забезпечення відповідно до статті 19 цього Закону.

Доходи членів фермерського господарства не можуть бути базою для нарахування та утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, як це визначено для найманих працівників.

Між тим, на момент настання страхового випадку позивач як голова селянського фермерського господарства відповідно до чинного законодавства добровільно зареєстрованим в органах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не був, а тому статусу застрахованої особи, у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», не набув, а відтак і права на матеріальне забезпечення, передбаченого статтею 18 цього ж Закону, не мав.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.