Справа № 754/10221/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/739/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

З 30.12.2008 року до 30.06.2017 року позивач отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Після досягнення пенсійного віку позивач 07.06.2017 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що при обчисленні пенсії позивача за віком відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2007 рік, 17.07.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про застосування до її пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки. Крім того, позивач просила відповідача підвищити розмір пенсії за віком на 12,5% у відповідності до вимог ч.3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

24.07.2017 року листом №11312/09/Х-1017 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для застосування для обчислення пенсії за віком вищевказаного показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, посилаючись на ч.3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також у підвищенні розміру її пенсії за віком, оскільки таке право, встановлене ч.3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач мала би у разі первинного призначення пенсії при досягненні пенсійного віку 57 років 6 місяців.

Однак, на думку позивача, в даному випадку відбувається перехід з пенсії за вислугу років, призначеної за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком на умовах, визначених іншим законом - ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тобто, умови й порядок обчислення цих пенсій визначені різними законодавчими актами, а тому при призначенні позивачу пенсії за віком на умовах і в порядку, передбачених ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для її розрахунку має застосовуватись саме показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, згідно ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивач зазначає, що норми ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містять вимог щодо застосування підвищення розміру пенсії, передбаченого ч.3 ст. 29 цього Закону саме при первинному призначенні пенсії.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

28.08.2017 року до суду надійшли та 12.09.2017 року отримані суддею заперечення сторони відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких ЛОУПФУ в м. Києві через представника просить відмовити в задоволенні адміністратвиного позову, посилаючись на наступне.

Позивач перебувала на обліку в ГУПФУ в м. Києві та отримувала пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначену з 30.12.2008 року. З червня 2017 року ЛОУПФУ в м. Києві їй призначено пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший враховується заробітна плата за період страхового стажу, зазначеного в ч.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Виключення є лише у разі, якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. При переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування» для призначення пенсії (за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії).

Отже, при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком він має право на врахування страхового стажу, набутого після призначення (попереднього перерахунку) пенсії за вислугу років та обчислення пенсії з урахуванням заробітку за період, визначений ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, при цьому буде застосовано показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час перерахунку пенсії за вислугу років.

Відповідач також зазначає, що, згідно з ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування», при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове держане пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Крім того, відсутні правові підстави для підвищення розміру пенсії позивача за віком, оскільки таке право, встановлене ч.3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач мала би у разі первинного призначення пенсії при досягненні пенсійного віку 57 років 6 місяців, а не після переходу з одного виду пенсії на інший.

З огляду на викладене, ЛОУПФУ в м. Києві через представника вважає, що з його боку відсутні неправомірні дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30.12.2008 року до 30.06.2017 року перебувала на обліку в ГУПФУ в м. Києві та отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

07.06.2017 року, у зв'язку із досягненням пенсійного віку, позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої позивача було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

17.07.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки, відповідно до ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та підвищити її розмір на 12,5% розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст. 27 цього Закону (а.с. 13-14).

Листом ЛОУПФУ в м. Києві №11312/09/Х-1017 від 24.07.2017 року позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії за віком та повідомлено останню про те, що при призначенні пенсії за віком було правомірно застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2007 рік, а також про відсутність правових підстав для підвищення розміру пенсії (а.с. 15-16).

Позивач вважає вищезазначені дії відповідача неправомірними.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

У ч.1 ст. 9 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з ч.2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп=Зс х (Ск:К), де:

- Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

- Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до ч.3 ст. 45 цього Закону, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, при розрахунку пенсії за віком позивачу був застосований показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік.

Однак, даний розрахунок відповідачем проведений неправомірно, оскільки позивач звернулась до нього із заявою про призначення іншої пенсії за іншим Законом. А тому посилання відповідача на ч.3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є помилковим, оскільки даним положенням регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Аналогічні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 року по справі №21-612а14 та від 09.06.2015 року по справі №21-550а15.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, позивачу було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вона звернулась вперше.

Приписами ч.3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право жінок, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, на встановлення після виходу на пенсію підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

З урахуванням того, що пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу призначено вперше, а норми цього Закону не містять будь-яких обмежень чи застережень, за яких підвищення розміру пенсії, передбачене ч.3 ст. 29 цього Закону, не може бути встановлене для осіб, які раніше отримували пенсію за іншим законом, суд приходить до висновку, що позивач не позбавлена вказаного права на підвищення розміру пенсії за віком.

Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_1 (а.с. 11-12), ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. До ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком остання звернулась 07.06.2017 року. Таким чином, на момент звернення до відповідача із вказаною заявою позивачу виповнилось повних 58 років, однак, враховуючи межі позовних вимог, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача на підставі ч.3 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підвищити пенсію позивача за віком на 12,5% розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що відповідає віку жінки 57 років 6 місяців.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими письмовими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 94 КАС України, у відповідності до вимог якої витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 2, 11, 18, 71, 87, 99, 104, 160-163, 183-2, 244-2, 254, 256 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.06.2017 року, з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підвищити ОСОБА_1 розмір пенсії за віком на 12,5 відсотків розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.06.2017 року, з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: