Справа № 205/8839/16-а
Суддя: Басова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

07.09.2017 Єдиний унікальний номер 205/8839/16-а
Єдиний унікальний номер № 205/8839/16а
Провадження № 2а/205/39/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючої судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Сахончик Я.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.11.2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що він отримував пенсію у зв'язку з втратою годувальника до досягнення 18 років по травень 2016 року включно. До 30.05.2016 року позивач отримував освіту у Дніпропетровському КЗО «Міський юридичний ліцей № 1». З 01.06.2016 року пенсія не нараховувалась у зв'язку з досягненням позивачем 18 років. З 01.09.2016 року позивач отримує освіту в Дніпропетровському Університеті митної справи та фінансів. Для продовження нарахування пенсії у зв'язку з втратою годувальника позивач надав відповідачу всі необхідні документи. Відповідач продовжив виплату пенсії з 01.09.2016 року. Позивач посилався на те, що згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Всупереч зазначеного відповідач виплату пенсію позивачу за період з червня по серпень 2016 року не виплачував.

Позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у невиплаті за червень, липень та серпень 2016 року, пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_1; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії за період червень-серпень 2016 року ОСОБА_1; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

У своїй заяві від 07.09.2017 року позивач просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у заяві від 07.09.2017 року просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У запереченнях представник відповідача зазначив, що немає підстав для виплати пенсії позивачу на підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки ОСОБА_1 отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а вказаним Законом не передбачено підстав для поновлення виплати пенсії у період між завершенням навчання в одному із навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 23).

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 12.05.2016 року повідомило позивача про припинення виплати пенсії в разі втрати годувальника у зв'язку з досягненням ОСОБА_1 повноліття (а.с. 22).

На теперішній час позивач є студентом юридичного факультету Університету митної справи та фінансів, термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року (а.с. 24).

У зв'язку з чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу було відновлено виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 25-27).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

За змістом ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України і державної пожежної охорони), стажисти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше, ніж до досягнення ними 23-річного віку.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою непрацездатними членами сім'ї вважаються діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Однак вказаний Закон не підлягає застосуванню, оскільки позивач отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що пенсія позивачу виплачується відповідно до вимог чинного законодавства, дії відповідача є правомірними, а, отже відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та безпідставними, а отже, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 19, 22, 55, 95, 64, 124, 152 Конституції України, ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. ст. 2, 6-14, 17, 21, 69-71, 74, 86, 94, 158-163, 167, 267 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Ленінський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Басова