Справа № 806/933/16
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 вересня 2017 року Житомир справа № 806/933/16

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Творчо-виробничий центр "Олеся" до державного реєстратора Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Гладишевої Софії Дмитрівни, Житомирського міського управління юстиції Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

встановив:

Приватне підприємство "Творчо-виробничий центр "Олеся" звернулось до суду з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Гладишевої Софії Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28376017 від 22.02.2016.

Представник позивача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву, у якій просив розглянути справу без його участі. Також, до суду надіслав клопотання, у якому просив закрити провадження у справі у зв'язку з непідвідомчістю на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України. Мотивуючи заявлене клопотання посилався на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 24.01.2017 у справі № 815/6165/14, відповідно до яких законність реєстраційних дій ґрунтується на юридичних фактах стосовно яких існує спір про право цивільне, а тому питання, пов'язані з реєстрацією права власності на нерухоме майно не можуть розглядатись в порядку адміністративного судочинства, що не обмежує сторони у реалізації свого речового права в порядку цивільного судочинства.

Відповідачі у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи, відповідно до статей 11, 35 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаються повідомленими належним чином.

Справа розглядається у порядку письмового провадження, відповідно до статей 41, 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого клопотання, з огляду на наступне.

Встановлено, що на підставі державного акту на право користування землею від 26.02.1993 серії НОМЕР_1, Приватне підприємство "Творчо-виробничий центр "Олеся" є користувачем земельної ділянки площею 0,4000 га по АДРЕСА_1.

Однак, оскаржуваним рішенням відповідача зареєстрована за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_2, яка входить до складу земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою указаної статті Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За визначенням статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України:

справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Обґрунтовуючи протиправність спірного рішення, позивач стверджує про протиправність рішення Житомирської міської ради, на підставі якого у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникло право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_2

Тобто, фактично позивач ставить під сумнів факт набуття зазначеними особами права власності на земельну ділянку, на підставі якого відповідачем зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що оспореним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на конкретну земельну ділянку, і право власності/користування на яку може бути визнане судом, якщо це не порушуватиме прав інших осіб.

Згідно зі частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у даному випадку, фактично існує спір про право, в межах якого (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на земельну ділянку.

За встановлених обставин, з урахуванням висновків Верховного Суду України (постанови від 24.01.2017 у справі 21-1559а16, від 14.06.2016 у справі №21-41а16, від 23.03.2016 у справі №21-5430а15), суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства

З огляду на що, суд дійшов висновку про задоволення заявленого клопотання представником Приватного підприємства "Творчо-виробничий центр "Олеся" та закриває провадження у даній адміністративній справі.

Роз'яснити позивачеві, що рішення про закриття провадження у справі не обмежує сторін у реалізації захисту свого речового права в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 128, 157, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Задовольнити клопотання представника позивача.

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства "Творчо-виробничий центр "Олеся" про поновлення провадження у справі за позовом Приватного підприємства "Творчо-виробничий центр "Олеся" до державного реєстратора Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Гладишевої Софії Дмитрівни, Житомирського міського управління юстиції Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Г. Попова