Справа № 802/1246/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

12 вересня 2017 р. Справа № 802/1246/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Македонського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України Калашнікова В.В.

про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України Калашнікова В.В. в якому просить суд визнати протиправним і скасувати наказ начальника Вінницької митниці ДФС України Калашнікова В.В. №346-о від 17 липня 2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом №346-о від 17.06.2017 року, в зв'язку із порушенням робочого часу. Вважає, позивач наказ протиправним і підлягає скасуванню, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до письмових заперечень, що подано через відділ прийому суду 14.08.2017 року за вхідним №17519, та усних пояснення у судовому засіданні, представник відповідача зазначив, що діючі у Вінницькій митниці ДФС Правила внутрішнього трудового розпорядку є додатком до Колективного договору між адміністрацією та профспілковою організацією Вінницької митниці, схваленому на загальних зборах трудового колективу Вінницької митниці 25.10.2011 року.

Відповідно до пункту 5.1 пункту 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку, час початку, закінчення роботи і перерви для відпочинку і харчування для всіх працівників митниці встановлюється наступний: з понеділка по четвер початок роботи - 9.00, обідня перерва - 13.00.-13.45, закінчення роботи - 18.00; в п'ятницю початок роботи - 9.00 обідня перерва - 13.00.-13.45, закінчення роботи - 16.45. Встановлено, що позивач запізнився з обідньої перерви майже на годину і не повідомив про причини своєї затримки керівництво митниці.

Відповідно до пункту 1 статті 64 Закону, за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

З пояснень позивача встановлено, що в обідній час 13.05.2017 року він поїхав на власному автомобілі додому за вищевказаною адресою. Приблизно за 10 хвилин до закінчення обідньої перерви ОСОБА_1, керуючи автомобілем, рухався в напрямку вулиці Брацлавської на роботу. Рухаючись вздовж готелю "Південний Буг", автомобіль почав зупинятись і остаточно став. Піднявши капот, ОСОБА_1 виявив перегрів охолоджуючої речовини двигуна в радіаторі, що призвело при аварійного припинення роботи двигуна. Залишити автомобіль на місці поломки позивач не міг, оскільки це б створило перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Поломка була усунена впродовж, приблизно півгодини, після чого, позивач прибув на робоче місце.

Начальник Вінницької митниці Калашніков В.В., побачивши запізнення ОСОБА_1 з обідньої перерви, зажадав від нього пояснень. ОСОБА_1, повідомивши, що запізнення сталось не навмисно, а перебуваючи в стані крайньої необхідності (потреби). Пояснення позивача, як він вважав, взято до уваги. Натомість, 19.05.2017 року начальник відділу чергових Вінницької митниці ДФС України Гиренко О.М. та перший заступник начальника митниці Путишин І.І. подали Калашнікову В.В. службові записки, які підтвердили навмисне скоєння ОСОБА_1 порушення правил внутрішнього розпорядку, яке виразилось у запізненні на 45 хв. з обідньої перерви 13.05.2017 року.

Наказом начальника Вінницької митниці ДФС України №346-о від 17.07.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.

Як слідує зі змісту пункту першого наказу за недотримання правил внутрішнього службового розпорядку відповідно до пункту 1 частини 1 статті 61 ЗУ "Про державну службу" від 10.12.2015 року, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження до ОСОБА_1, начальника управління адміністрування митних платежів Вінницької митниці ДФС. Підстава: службова записка начальника відділу чергових Гиренка О.М. від 19.05.2017 №02/02-80-40, службова записка першого заступника начальника митниці Путишина І.І. від 19.05.2017 №1008/7/02-80/18, пояснення ОСОБА_1 Пунктами 2. 3. зазначеного наказу визначені похідні умови, пов'язані з накладеним стягненням.

Принципи правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України "Про державну службу" №889-VIII.

Частина 1 ст. 1 Закону №889-VIII визначає, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави

Відповідно до положень частини 1 статті 8 Закону №889-VIII державний службовець зобов'язаний, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки.

Норми ст.61 Закону №889-VIII визначають, що службова дисципліна забезпечується шляхом: 1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; 2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов'язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; 3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; 4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Частиною 1 статті 64 Закону №889-VIII встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно до частини 1 статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 2статті 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є

1. Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення ( ч. 1 ст. 65 Закону №889-VIII ).

Відповідно до ч. 2статті 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 67 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Згідно з частиною 3 статті 66 Закону №889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Суд також звертає увагу на те, що порядок застосування дисциплінарних стягнень визначається статтею 149 Кодексу законів про працю, яким визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов'язаний зажадати від працівника письмові пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

Але, під час прийняття дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді зауваження необхідно було враховувати цілу низку факторів, ступінь тяжкості вчиненого проступку.

Суд наголошує на ту обставину, що ступінь тяжкості включає форму вини, хоча лише до вини і не зводиться; заподіяну порушенням шкоду; обставини, за яких вчинено проступок; попередню роботу працівника

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Строк повідомлення Кодексом законів про працю не визначено. Але діє триденний строк для повідомлення наказу про оголошення стягнення працівникові під розписку, визначений п. 31 Типових правил. Пропуск цього строку означає, що порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення. Це може тягти визнання стягнення таким, що не має сили, хоча така позиція чітко в судовій практиці та науково-практичній літературі не висловлювалася.

Строк для застосування дисциплінарного стягнення визначено статтею 148 КЗпП України, у якій зазначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно науково-практичного коментарю ст. 148 КЗпП України слідує, що у принципі, приписує застосовувати дисциплінарне стягнення безпосередньо за виявленням порушень трудової дисципліни. Однак, цей припис законодавець залишив у вигляді загального положення, суворо обмеживши строк застосування стягнення одним місяцем з дня виявлення проступку. До цього місяця не зараховується час звільнення працівника з роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням працівника у відпустці (оскільки немає спеціальної вказівки, мається на увазі будь-яка відпустка, прямо чи побічно передбачена Законом "Про відпустки" або Кодексом законів про працю). Закон прямо не передбачає подовження граничного терміну для застосування дисциплінарного стягнення, що обчислюється з дня виявлення проступку, у зв'язку з проведенням службового розслідування на самому підприємстві, перевірки правоохоронними органами, а також у зв'язку з порушенням кримінальної справи, проведенням попереднього розслідування. Але слід враховувати, що ст. 148 КЗпП України передбачає обчислення місячного строку для застосування стягнення з дня виявлення не факту (дії, бездіяльності), а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Це дає деяку можливість власникові для продовження терміну, протягом якого він може застосовувати стягнення. Але йому непросто буде довести, що, виявивши факт (дію) в повний день, він зміг виявити проступок лише через 15 днів.

Очевидно, таке ж тлумачення частини першої ст. 148 КЗпП України лежить і в основі позиції Верховного Суду, який вважає за можливе місячний строк обчислювати з дня закінчення службового розслідування, проведення якого передбачено відповідно до ст. 22 Закону "Про державну службу" щодо державних службовців протягом строку до двох місяців (п. 64 Застосування судами цивільного і цивільного процесуального законодавства. - К.: Ін Юре, 2003. - С. 91 - 92).

На відміну від інституту матеріальної відповідальності, який не обмежує строк притягнення до матеріальної відповідальності з дня заподіяння працівником матеріальної шкоди підприємству, установі, організації, інститут дисципліни праці не допускає можливості застосування дисциплінарного стягнення, якщо з дня порушення трудової дисципліни пройшло більше 6 місяців.

З огляду на вказані обставини, суд зазначає наступне. Наказом начальника Вінницької митниці ДФС України №346-о від 17.07.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (а. с. 6) до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження. Підстава: службова записка начальника відділу чергових Гиренка О.М. від 19.05.2017 №02/02-80-40, службова записка першого заступника начальника митниці Путишина І.І. від 19.05.2017 №1008/7/02-80/18, пояснення ОСОБА_1

Безпосередньо з пояснень ОСОБА_1 (а. с. 6) видно, що воно підписано ним 13.05.2017 року, а у верхній лівій частині наказу міститься резолюція від 15.05.2017 року.

В наказі №346-о від 17.07.2017 року підставами прийняття вказано також службові записки начальника відділу чергових Гиренка О.М. від 19.05.2017 №02/02-80-40 ( а. с. 26 ), службова записка першого заступника начальника митниці Путишина І.І. від 19.05.2017 №1008/7/02-80/18 ( а. с. 27 ).

Суд звертає увагу на те, що якщо момент виявлення правопорушення вважати не написання пояснювальної записки позивачем 15.05.2017 року, а службові записки від 19.05.2017 року, то на момент прийняття оскаржуваного наказу №346-о від 17.07.2017 року місячний термін, який визначено Кодексом законів про працю, а тому дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Тому, суд вважає, що на день прийняття оскаржуваного наказу 17.07.2017 року, термін притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 збіг.

Згідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, відповідач - начальника Вінницької митниці Державної фіскальної служби України Калашнікова В.В. - є працівником Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, тому на переконання суду, понесені позивачем судові витрати в сумі 640 грн. належить стягнути саме з Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, як суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ начальника Вінницької митниці ДФС України Калашнікова В.В. №346-о від 17 липня 2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Стягнути з Вінницької митниці Державної фіскальної служби України (, м. Вінниця, вул. Лебединського, 7), за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, в користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1, проживає: АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 640 гривень (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.