Справа № 804/4524/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2017-08-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2017 р. Справа № 804/4524/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дєєва М.В., суддів - Бондар М.В., Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,-
Позивачі звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністратиним позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просять: визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України від 21.06.2017р. за № 756/Щ/99-99-13-01-02-14 ІПК; зобов'язати Державну фіскальну службу України надати індивідуальну податкову консультацію з питань, викладених у запиті фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 07.04.2017р. на отримання індивідуальної податкової консультації у письмовій формі з урахуванням висновків суду, викладених у постановленому рішенні за результатами розгляду цього адміністративного позову.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що надана контролюючим органом податкова консультація не відповідає вимогам податкового законодавства та порушує права та законні інтереси позивачів.
Позивачі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, від їх представника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та позивачів, та про підтримання позовних вимог.
Представник відповідача та третьої особи (ОСОБА_4.) у судовому засіданні та в наданих ним письмових запереченнях просив суд у задоволенні позову відмовити, вирішення питання щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження залишив на розсуд суду.
Враховуючи те, що для участі у судовому засіданні прибули не всі особи, які беруть участь у справі, при цьому, немає перешкод для розгляду справи, у відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 та фізична особа-підприємець ОСОБА_3, перебувають на спрощеній системі оподаткування та є платниками єдиного податку, третя група, ставка єдиного податку - 5% .
Маючи на меті здійснення діяльності у сфері надання послуг нерезиденту- юрідичній особі на договірних засадах (комісія, доручення, тощо), що полягає у залученні, підключенні до сервісу нерезидента (юридичної особи), навчанню та сервісному обслуговуванню постачальників послуг - замовників - фізичних осіб, які є власниками автотранспорту, позивачі звернулися до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за індивідуальною податковою консультацією, а саме із запитом від 07.04.2017 р. вх. № 3438/10 на отримання індивідуальної податкової консультації у письмовій формі щодо практичного застосування норм ст.ст. 162, 164, 168, 171, 292 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), поставивши відповідачу наступні питання:
1.Що включається до бази оподаткування ФОП єдиним податком за встановленою фіксованою ставкою - 5%, у разі надходження на поточний рахунок не тільки сум винагороди, але й сум коштів, які належать Водіям-власникам автотранспорту. При цьому, відповідно до вищенаведених договорів комісії (договорів надання посередницьких послуг) ФОП має право на 10% винагороди з кожного договору?
2.Чи є ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 податковими агентами у розумінні норм Податкового кодексу України під час виплати коштів Замовникам (Водіям) - власникам автотранспорту, які отримані ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3 на власні поточні рахунки від третіх осіб - Нерезидентів (у т.ч. компанії Убер (Нідерданди) за надані такими Замовниками (Водіями) - власниками автотранспорту послуг по організації перевезення?
У відповідь на даний запит Державною фіскальною службою України було надано індивідуальну податкову консультацію від 21.06.2017р. за № 756/Щ/99-99-13-01-02-14 ІПК.
Позивачі вважають, що надана відповідачем ІПК суперечить нормам ПКУ та є протиправною, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі планують здійснювати діяльність на підставі Договору надання посередницьких послуг Замовникам (Водіям) в якості Виконавця, де за дорученням Замовників (Водіїв), за винагороду позивачі зобов'язуються надати послуги по підключенню до сервісу іноземної компанії, послуги з технічної підтримки власників автотранспорту - Замовників (Водіїв), а також зобов'язується на виконання зазначеного Договору приймати на свій поточний рахунок від третіх осіб - Нерезидентів (у т.ч. компанії Убер (Нідерланди) кошти, за надані Замовниками (Водіями) послуги по організації перевезення та перераховувати ці кошти за виключенням власної комісіонерської винагороди в розмірі 10% від суми, що належить до виплати Замовнику (Водію) - власнику автортранспорту.
Так, основним документом, який регулює зовнішньоекономічну діяльність, є Закон України від 16 квітня 1991 року №959 «Про зовнішньоекономічну діяльність» (далі - Закон №959).
Статтею 6 Закон №959 передбачено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до ст. 4 Закону №959 визначено види зовнішньоекономічної діяльності. При цьому, посередницькі операції, при здійсненні яких право власності на товар не переходить до посередника (на підставі комісійних, агентських договорів, договорів доручення тощо), здійснюються без обмежень.
Згідно з ст. 1011 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) встановлено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька право чинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ст. 1012 ЦКУ).
Відповідно до ст.1018 ЦКУ, майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.
Згідно з ст.1022 ЦКУ, після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.
Статтею 1023 ЦКУ встановлено, що комітент зобов'язаний прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії.
Водночас, відповідно до ст.237 ЦКУ, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити право чин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені.
Згідно з ст.1000 ЦКУ, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. При цьому у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному (ст. 1003 ЦКУ).
Таким чином, головна відмінність інститутів комісії та представництва або доручення полягає у тому, що комісіонер діє не від імені комітента (як представник або повірений - від імені довірителя), а від свого власного імені. Отже, комісіонер є цілком самостійною стороною у правочині.
Відповідно до п.292.4 ст.292 ПКУ, у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами, доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента). При цьому зазначені договори мають відповідати вимогам ЦКУ.
Всі вищенаведені вимоги законодавства було наведено в оскаржуваній податковій консультації, що, на думку суду, цілком відповідає на питання зазначеними позивачами у запиті.
Також, суд зазначає, що згідно з підпунктом 6 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 ст. 291 ПКУ, суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, не можуть бути платниками єдиного податку 1-3 груп.
Відповідно до ст. 164 ПКУ визначено перелік доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб.
Згідно з п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім доходів, визначених ст..165 Кодексу.
При цьому, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Кодексу передбачено, що податковий агент, поняття якого наведено у п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст.14 Кодексу, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 Кодексу.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПКУ, податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.
Пунктами 52.1 та 52.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
Згідно з пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.
За приписами пунктів 53.1, 53.3 статті 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.
Відповідно до пункту 5 Методичних рекомендацій щодо надання органами Державної податкової служби України письмових податкових консультацій, надісланих листом Державної податкової служби України від 21.01.2011р. №1600/7/10-1017/220, консультація повинна відповідати таким вимогам:
- надаватися згідно з цими Рекомендаціями, виходячи з положень Податкового кодексу України та економічного змісту того чи іншого виду податку, збору (обов'язкового платежу), інших законів, що регулюють справляння відповідних зборів/плати;
- містити у назві посилання на конкретну статтю або пункт акта законодавства, щодо якого вона надається;
- відповідати вимогам Типової інструкції з діловодства в органах ДПС, затвердженої наказом ДПА України від 01.07.1998 року № 315, розробленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.1997 року № 1153 «Про затвердження Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади».
З системного аналізу норм чинного податкового законодавства вбачається, що підставою визнання недійсною податкової консультації законодавець чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Таким чином, суд аналізуючи податкову консультацію, зазначає, що висновок Державної фіскальної служби є обґрунтованим та надано у відповідності вимог чинного законодавства.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволені позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 128,158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя Суддя М.В. Дєєв М.В. Бондар Н.В. Захарчук- Борисенко