Справа № 163/1915/17
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/1915/17
Провадження № 2-а/163/71/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Любомль позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону УПП в м.Рівне ДПП Онищука Сергія Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №711744 від 27.07.2017 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив визнати дії інспектора роти №5 батальйону УПП в м.Рівне ДПП Онищука С.В. щодо складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення серії АР №711744 від 27.07.2017 рокунезаконними, саму ж постанову - протиправною та її скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 27.07.2017 року о 15 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «IVECO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, причіп з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2, по трасі «Київ-Ковель», у напрямку м.Ковель, на посту ДПС в м.Сарни його було зупинено відповідачем Онищуком С.В., який звинуватив його у порушенні Правил дорожнього руху при перевезенні вантажу та, не роблячи жодних вимірів, останній заявив про перевищення вантажем встановлених габаритів, після чого склав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, та наклав стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки таке рішення інспектором прийняте без дотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року за №879, зокрема, відповідач не знаходився в місті, спеціально обладнаному для здійснення габаритно-вагового контролю, та не мав вимірювального обладнання, яке проходить метрологічну атестацію з подальшим пломбуванням та видачею відповідного свідоцтва уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, тобто відповідачем не проведено замірів вантажу у передбаченому порядку.

Не погоджуючись із заявленим ОСОБА_1 позовом, представник відповідача надіслав на адресу суду письмові заперечення, у яких вказав на безпідставність позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що на патрульну поліцію покладено обов'язок стежити за дотриманням правил перевезення великогабаритного та великовагового вантажу, а саме, перевірки наявності у водія транспортного засобу, який перевозить вантаж, дозволу на перевезення великогабаритного або великовагового вантажу. Інспектор патрульної поліції аж ніяк не виконує функції, покладені на представників Укртрансбезпеки, щодо здійснення габаритно-вагового контролю, наслідком чого є видача відповідного Акта. Тому перевірка наявності дозволу на перевезення великогабаритного та великовагового вантажу проходить не на стаціонарних постах або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю, а в зоні контролю ПДР певного інспектора поліції. Саме відсутність дозволу на перевезення великогабаритного вантажу стало наслідком винесення оскаржуваної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка інспектором поліції виносилась у відповідності до п.10 "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 №1395, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Окрім цього, зацікавленості у відповідача на притягнення позивача до адміністративної відповідальності не було.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак при поданні до суду адміністративного позову одночасно подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання заявлених позовних вимог.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в суді, в судове засідання не з'явились та будь-яких заяв чи клопотань з приводу розгляду справи не подали.

За викладених обставин, в силу ч.1 ст.41, ч.4 ст.128 КАС України, суд провів розгляд справи на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

З оскаржуваної постанови інспектора роти №5 батальйону УПП в м.Рівне ДПП Онищука С.В. серії АР №711744 від 27.07.2017 рокуслідує, що позивач ОСОБА_1 27.07.2017 року о 15 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом марки «IVECO», р.н.з. НОМЕР_1, в м.Сарни по вул.Белгородська, 70, порушив правила проїзду великогабаритних вантажів, а саме, перевозив вантаж, що перевищує габарити (ширина - 2,6 м, висота - 4 м, довжина - 22 м) без узгодження з органами Національної поліції України, чим порушив вимоги п.22.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП.

Цією постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

Відповідальність за статтею 132-1 КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Об'єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та порушенні правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

У відповідності до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 із змінами і доповненнями (далі - ПДР України), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Отже, для притягнення особи за порушення зазначених вимог ПДР України перш за все необхідно встановити факт переміщення транспортним засобом, зокрема у даному випадку, великогабаритного вантажу.

Згідно п.1.10 ПДР України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Пунктом 2.4.1 ПДР передбачено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил; б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Відповідно до п. 2.4.2 ПДР України, у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

З оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності, зробив висновок, що останній перевозить вантаж, який перевищує габарити (ширина - 2,6 м, висота - 4 м, довжина - 22 м).

Однак зміст постанови відповідача не містить жодної інформації про те, на скільки саме у вимірювальному значенні переміщуваний вантаж перевищив встановлені у п.22.5 ПДР України габарити за його шириною, висотою та довжиною. Відсутні також будь-які дані про те, що таке вимірювання відповідачем взагалі проводилось.

З доданих до заперечення фото-таблиць із зображенням самого транспортного засобу також неможливо встановити габарити (ширину, висоту та довжину) переміщуваного на ньому вантажу.

На підставі яких саме даних відповідач дійшов висновку про переміщення позивачем великогабаритного вантажу у справі не встановлено та належних доказів на ствердження даного факту відповідачем суду не надано.

Статтею 251 КУпАП регламентовано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За приписами ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які у протилежному випадку вважаються добросовісними.

Однак, в порушення вимог вказаної статті, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту переміщення позивачем вантажу з порушенням п.22.5 Правил дорожнього руху України, оскільки у встановленому порядку не довів самого факту переміщення позивачем великогабаритного вантажу, що, як наслідок, виключає його відповідальність за ст.132-1 КУпАП.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що доводи позивача є підставними, а оскаржувана постанова не може залишатись чинною, оскільки викладені у ній факти належними та допустимими доказами в порядку ст.251 КУпАП не підтверджені, а наведені у ній висновки щодо переміщення позивачем вантажу з перевищенням габаритів розцінюються не інакше, як припущення, що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.

Таким чином, суд визнає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, що потягло за собою необґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв'язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Разом з цим, вимогу позивача в частині закриття провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності суд вважає безпідставною, оскільки згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду, тому в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Постанову інспектора роти №5 батальйону УПП в м.Рівне ДПП Онищука Сергія Васильовича у справі про адміністративне правопорушення серії АР №711744 від 27.07.2017 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п'ятсот десять) гривень - скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуюча: суддя А.Л.Гайдук