Справа № 461/2361/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокуЛьвів№ 876/7906/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року по справі № 461/2361/17 за позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради треті особи Виконавчий комітет Львівської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірною бездіяльність Львівської міської ради з розгляду його заяви від 14.02.2017 про погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в урочищі Голоско житлового району «Збоїща» у м. Львові для будівництва та обслуговування житлового будинку; зобов`язати Львівську міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії, подану ним 14.02.2017 заяву про погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в урочищі Голоско житлового району «Збоїща» у м. Львові для будівництва та обслуговування житлового будинку у строки, порядку та у спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним Кодексом України та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства рішення.

Позовні вимоги мотивує тим, що ним подано заяву та всю необхідну проектну документацію для погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в урочищі Голоско житлового району «Збоїща» у м. Львові для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак листом управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.03.2017 звернення із долученою документацією йому було повернуто без розгляду. Вважає повернення документів протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Львівської міської ради з розгляду заяви ОСОБА_3 від 14.02.2017 про погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в урочищі Голоско житлового району «Збоїща» у м. Львові для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Зобов`язано Львівську міську раду розглянути на пленарному засіданні сесії, подану ОСОБА_3 14.02.2017 року про погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га в урочищі Голоско житлового району «Збоїща» у м. Львові для будівництва та обслуговування житлового будинку у строки, порядку та у спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним Кодексом України.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконною, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що відповідно до плану зонування Шевченківського району м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 21.05.2015 № 4657, входить в зону Ж-2 (зона малоповерхової забудови 4 поверхи), а позивач звернувся із заявою про погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку тобто зона Ж - 1 - зона індивідуальної житлової забудови. Крім цього зазначають, що розгляд будь якого питання на пленарному засідання сесії Львівської міської ради передує робота з перевірки питання, перевірки наданих документів, підготовки проекту ухвали, пояснювальної записки, тощо. Враховуючи те, що мала місце підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не було підстав виносити на розгляд клопотання позивача на пленарне засідання Львівської міської ради. Також наголошують, що саме до повноважень Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради відноситься розгляд заяви поданої позивачем.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивач заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 14.02.2017 позивач, як учасник бойових дій звернувся до відповідача із письмовою заявою про погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, орієнтовною площею 0,10 га в урочищі Голоско житлового району «Збоїща» у м. Львові.

До заяви були долучені: план земельної ділянки масштабу 1:500, виконаний спеціалізованою організацією, із зазначеними межами ділянки, вирахованою її загальною площею, довідка про правовий статус земельної ділянки, виданий відділом Держгеокастру у м.Львові Львівської області, довідка про наявність/відсутність зареєстрованих у позивача правовстановлюючих документів на земельні ділянки, видана відділом Дерземагенства у м.Львові, копія паспорта громадянина України із ідентифікаційним кодом та копія посвідчення учасника бойових дій.

Згідно відповіді Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.03.2017 позивачу повернуто його звернення та поданий проект. Позивачу роз`яснено, що запропонована ним до закріплення земельна ділянка відповідно до плану зонування Шевченківського району м.Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 21.05.2015 № 4657, входить в зону Ж-2 (зона малоповерхової забудови 4 поверхи). Також повідомлено що питання щодо надання земельних ділянок для індивідуального будівництва учасникам антитерористичної операції перебуває на стадії опрацювання.

Вважаючи такі дії відповідача протиправним позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як органом місцевого самоврядування було порушено порядок розгляду звернення позивача. Зокрема міською радою не було розглянуто звернення позивача на черговому пленарному засіданні сесії Львівської міської ради у місячний строк та не прийнято відповідного рішення, а заяву скеровано до Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради. Суд першої інстанції прийняв пояснення представника відповідача про те, що земельна ділянка, щодо якої було скероване звернення вже є виділеною для формування інших житлових районів, проте, це не позбавляє обов`язку відповідача розглянути заяву у відповідності до чинного законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 12 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, зокрема, такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Також слід звернути увагу, що у відповідності до окремого доручення голови Держземагентства України від 01.07. 2014 № 349/3-14-0.1 про забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції, які ще не скористалися правом безкоштовної приватизації землі, зазначені особи мають першочергову можливість отримати у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, ведення садівництва, індивідуального дачного будівництва та для ведення особистого селянського господарства.

Вказані положення свідчать про наявність в учасників бойових дій права на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з ч. 1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, позивач має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку.

За приписами частини шостої ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України чітко встановлює строк розгляду клопотання та визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Згідно відповіді Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 21.03.2017 № 2403-1672 підставою для відмови у зверненні позивача стало невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту та іншої містобудівної документації згідно ст. 118 КАС України.

Керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», на виконання ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», розглянувши пропозиції міського голови, виконавчого комітету та інших виконавчих органів міської ради, міська рада ухвалила затвердити Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради

Частиною 2.4 розділу 7 ухвали Львівської міської ради № 777 від 14.06.2016 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» встановлено повноваження управління земельних ресурсів департаменту містобудування.

Проте колегія суддів вважає, що і не заперечувалося представником апелянта в судовому засіданні, що до повноважень Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради чи інших виконавчих органів Львівської міської ради не відноситься розгляд питань, щодо погодження вибору місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Щодо покликання апелянта на те, що відповідно до генерального плану м. Львова, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 30.09.2010 № 3924 земельна ділянка, яку бажає отримати позивач знаходиться в межах території багатоповерхової, а тому виділити земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку є неможливим колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Оскільки генеральний план м. Львова затверджений у 2010 році то суд апеляційної інстанції вважає, що Львівською міською радою в реаліях сьогодення, а саме введення в державі антитерористичної операції, мали б бути внесенні відповідні зміни в генеральний план м. Львова для забезпечення виконання встановлених гарантій передбачених п. 14 ч. 1 ст. 12 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій котрі брали участь в антитерористичної операції.

Крім цього, ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як встановлено матеріалами справи, заява позивача про погодження вибору розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі Голоско житловий район «Збоїща» у м. Львові для будівництва житлового будинку, не була вирішена на пленарному засіданні Львівської міської ради.

Суд звертає увагу на особливу важливість принципу «належного урядування», який виокремлює Європейський суд з прав людини. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», п. 120, «Онер'їлдіз проти Туреччини», п. 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Порядок, за яким діє відповідач - суб'єкт владних повноважень, повинен відповідати вимогам законності, а також чіткості та передбачуваності.

З огляду на зазначене розгляд заяви позивача повинна була відбутись в порядку визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто на пленарному засіданні Львівської міської ради, для забезпечення про прозорість і ясність дій органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 31 травня 2017 року по справі № 461/2361/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
В. З. Улицький

Повний текст ухвали складено 25 вересня 2017 року