Справа № 559/1904/17
Суддя: Ходак С. К.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/1904/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2017 року Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ходак С.К., розглянувши у порядку скороченого провадження в м. Дубно справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.02.2011 року, а тому, має право на пільги та соціальні гарантії, що з цим пов'язані. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (у чинній редакції, з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) (надалі по тексту «Закон № 3551 -XII» ) щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальний розмір пенсії за віком встановлено на рівні прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, та станом на 1 травня 2017 року становить 1312 гривень. Тобто, в 2017 році Відповідач повинен був би нарахувати йому, як учаснику війни, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 3936 грн. (1312,00 грн. х 3). Натомість, діючи на підставі іншого нормативного акту - Постанови КМУ № 223 від 05.04.2017 року «Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (надалі по тексту «Постанови КМУ № 223») Відповідач нарахував і виплатив зазначену грошову допомогу в сумі лише 500 грн., тобто у розмірі значно меншому за гарантований законом. Фактично розмір недоплати становить 3 436,00 гривень (1312,00 грн. х 3 - 500,00 грн.)

В добровільному порядку здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги у визначеному законом розмірі відповідач відмовляється.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64 Конституції України).

У початковій редакції ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було передбачено, що розмір щорічної разової грошової допомоги, яка підлягає виплаті учасникам війни до 5 травня становить три мінімальні пенсії за віком. З прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VІ від 28 грудня 2007 року до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було внесено зміни, відповідно до яких розмір такої грошової допомоги визначався Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень за відповідний рік (тобто розмір допомоги визначався залежно від розміру асигнувань бюджетних коштів). Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року відповідну зміну редакції ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (про залежність розміру разової допомоги до 5 травня від асигнувань бюджету) визнано неконституційною, у зв'язку з чим, на підставі ч.2 ст. 152 Конституції України вона втратила чинність 22.05.2008 року.

Попри втрату відповідною правовою нормою своєї чинності, пов'язані з цим зміни досі не внесено до тексту ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який розміщено на офіційному сайті Верховної Ради України.

На момент виплати як учаснику війни щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року була чинною редакція ч. 5 ст. 14 Закону України № 3551-XII відповідно до якої розмір вказаної допомоги повинен становити не 500 грн. (як це передбачено Постановою КМУ № 223, та фактично втратившими чинність змінами до ч. 5 ст. 14 Закону України № 3551-XII), а три мінімальні пенсії за віком, тобто 3936 грн. (в чинній редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.)

Також, у п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року вказано, що положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України в існуючій ситуації пріоритет повинен надаватися нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, тобто Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанові КМУ № 223. Та й власне ч. 3 ст. 2 згаданого Закону стверджує, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом є недійсними. Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд України, про що вказує у своїй Постанові № 21-6508а15 від 10.02.2016 р., а отже, з врахуванням вимог ст. 244-2 КАС України, її слід вважати обов'язковою для застосування при вирішенні аналогічних судових спорів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільга ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлюють, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом організації соціального та інших видів обслуговування, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни (преамбула, ст. 1 Закону). Саме цей закон є спеціальним нормативно правовим актом, і лише він встановлює гарантії соціального захисту, та пільги для учасників війни. В той час як Бюджетний кодекс України регулює відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання "бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1 Бюджетного кодексу України). Таким чином норми Бюджетного кодексу України та інших нормативно-правових актів, що мають таку саму юридичну силу регулюють інші відносини і є загальними. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

Частиною 2 ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тому застосування на практиці нового нормативно правового акту, яким явно звужено обсяг права на одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі передбаченому законом, є порушенням Конституції України та суперечить принципам верховенства права та законності. Аналогічна позиція зазначена і в Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004р. № 20- рп/2004.

Зокрема, в абзаці 7 п. 6 вказаного рішення зазначено, що для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (стаття 48 Конституції України, який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19 частини першої статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав за зверненнями суб'єктів права на конституційне подання справи і приймав рішення, в яких визначав окремі положення законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій такими, що не відповідають Конституції України.

Ухвалюючи Рішення від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Бюджетного кодексу України при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Держбюджет. Ця рекомендація ґрунтувалася на правових позиціях Суду, висловлених у зазначеному Рішенні, відповідно до яких: стаття 38 Бюджетного кодексу України конкретизує вимоги частини другої статті 95 Конституції України щодо змісту закону про Держбюджет; у сукупності вказані статті Кодексу і Конституції України визначають вичерпний перелік правовідносин, які повинні регулюватися законом про Держбюджет - встановлення тільки доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, а тому закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзаци четвертий, п'ятий, шостий, восьмий пункту 4 мотивувальної частини). У зв'язку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що «зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1,3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України» (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини).

Однак практика ревізування пільг, компенсацій і гарантій триває.

Правова позиція Конституційного суду у вказаному рішенні полягає в тому, що зменшення розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня, інвалідам війни Законом України «Про державний бюджет України на 2004 рік» суперечить вимогам статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни (частина друга); нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними (частина третя).

Згідно з Конституцією України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов'язком громадян України (частина перша статті 65), Конституційний Суд України дійшов висновку, що на осіб, які за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належать до ветеранів війни, повинні поширюватися гарантії державного соціального захисту відповідно до положень частини п'ятої статті 17 Конституції України.

Крім того, застосовуючи на практиці роз'яснення Конституційного Суду в Рішенні від 29.06.2010 року № 17-рп/2010 та у Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 року, Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 31.08.2016 року (справа № 826/1162/16) вказав, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм, зокрема передбачуваності (прогнозованості) законодавчої політики в соціальній сфері та стабільності правових норм як відсутності частого внесення змін до нормативно-правових актів. Тож правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають. Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб'єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод та основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно статті 75 Основного Закону України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. До виключних повноважень парламенту належить, зокрема, прийняття законів України (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України). Повноваження єдиного органу законодавчої влади в Україні не можуть передаватись іншим органам чи посадовим особам, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Конституційний Суд України (рішення від 14 грудня 2000 р № 15-рп/2000 та від 17 жовтня 2002 року № 17-рп/2002). Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, видає постанови і розпорядження в межах своєї компетенції (частини перша, третя статті 113, частина перша статті 117 Основного Закону України). Виходячи з цього, Кабінет Міністрів України не має повноважень щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги до 5 травня учасникам війни, оскільки розмір грошової допомоги є правом і гарантією передбаченою Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранів війни, такі розміри повинні встановлюватися виключно законами України (аналогічна позиція зазначена в Рішенні КСУ від 8 липня 2016 року № 5-рп/2016).

Керуючись принципом верховенства права, визначеним ст. 8 Конституції України та ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, загальними засадами пріоритетності прав людини вважає, що при призначенні щорічної разової допомоги учаснику війни у 2017 році необхідно було застосовувати положення ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.1998 р. № 367-ХІУ, а не Постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. № 223 та положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України». Останні є такими, що звужують обсяг передбачених Конституцією та Законами України права на соціальний захист учасника бойових дій.

13 вересня 2017 року відповідачем подані письмові заперечення проти адміністративного позову, згідно яких просить відмовити в задоволені вимог позивача в за безпідставністю.

Суд ознайомившись з доводами сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.02.2011 року (а.с.6).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою № 223 встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах - учасникам війни - 500 гривень.

Отже, при визначенні розміру грошової допомоги учасникам війни до 5 травня слід керуватись постановами Кабінету Міністрів України, оскільки Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та нормами Бюджетного кодексу України дозволено визначати розмір допомог Кабінету Міністрів України.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України. Порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, регулюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, суд доходить висновку про правомірність дій відповідача при здійсненні нарахування разової грошової допомоги ОСОБА_1 як особі, що має статус учасника війни у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України. У 2017 році позивачу нараховано розмір разової грошової допомоги до 5 травня у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року.

Керуючись: ст.ст. 3,7-12,99,100,159-163, 183-2 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня- відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку через Дубенський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з моменту отримання її копії.

Копія постанови не пізніше наступного дня надсилається сторонам рекомендованим листом із повідомленням.

Суддя: