Справа № 725/2189/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/2189/17

Головуючий у 1-й інстанції: Скуляк І.А.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

19 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про скасування п.3 рішення начальника міського відділу управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області Вербицького В.М. №21 від 15.05.2017 року про заборону громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в'їзду на територію України строком на три роки.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням начальника міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Чернівецької області Тютюника І.П., затвердженого 15.05.2017 року начальником Державної міграційної служби України у Чернівецької області Вербицьким В.М., з України примусово повернуто громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, його зобов'язано покинути територію України у термін до 23.05.2017 року та заборонено в'їзд на територію України строком на три роки.

Не погодившись з рішенням відповідача в частині заборони подальшого в'їзду на територію України терміном на три роки, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття рішення № 21 від 15.05.2017 року, в тому числі із застосуванням заборони в'їзду, відповідач діяв у межах та у спосіб, встановлений нормами чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Перевіривши доводи апеляційної скарги про те, що позивач належним чином виконав попередні рішення про повернення його до країни походження, колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Пунктом 3 статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, 01.12.2015 року позивача позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та зобов'язано покинути територію України до 31.12.2015 року. Проте у встановлений термін позивач це зобов'язання не виконав, а відповідно до відмітки в паспорті покинув територію України лише 10.01.2016 року (а.с. 37).

17.05.2016 року позивача повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та повторно застосовано санкцію у вигляді примусового повернення в країну походження та зобов'язано виїхати з території України до 06.06.2016. Це рішення позивач також не виконав у встановлений строк, а відповідно до відмітки в паспорті покинув територію України лише 17.06.2016 року(а.с. 37).

При цьому, пояснення позивача щодо підстав невиконання рішень від 01.12.2015 року та від 17.05.2016 року у встановлені строки є суперечливими та спростовуються відмітками у його паспорті.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що сам факт виїзду з території України не свідчить про належне виконання рішень про примусове повернення в країну походження від 01.12.2015 року та від 17.05.2016 року, оскільки позивач порушив строки виконання цих рішень.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про необґрунтованість застосування до позивача заборони в'їзду в Україну, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст.26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

З матеріалів справи встановлено, що позивач двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства та ухилявся від виконання рішень в частині примусового повернення в країну походження. При цьому, відповідно до рішення №21 від 15.05.2017 року відомості про в'їзд ОСОБА_5 в Україну після 09.02.1017 року належним чином не підтверджуються, тому позивач незаконно перебуває на території України.

Водночас, при прийнятті рішень від 01.12.2015 року та від 17.05.2016 року до позивача не було застосовано додаткову санкцію у вигляді заборони в'їзду в Україну строком на три роки.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що, враховуючи неодноразове порушення міграційного законодавства України та невиконання рішень відповідача 01.12.2015 року та від 17.05.2016 року під час попереднього перебування на території України, тому п. 3 рішення №21 від 15.05.2017 року до позивача було обґрунтовано застосовано санкцію у вигляді заборони в'їзду на територію України, що повністю підтверджується матеріалами справи та встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 серпня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 02 серпня 2017 року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.