Справа № 12105/11/2070
Суддя: Піскун В.О.
Дата ухвалення: 2011-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 листопада 2011 р. № 2-а- 12105/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Піскун В.О.

при секретарі судового засідання - Мараєвій О.В.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати повністю податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові: від 18.05.2011 року № НОМЕР_1 про донарахування податку на додану вартість у сумі 5 333,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1333,25 грн.; від 18.05.2011 року № НОМЕР_2 про донарахування податку на прибуток у сумі та 15979,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 3994,75 грн.; від 18.05.2011 року № НОМЕР_3 про зменшення суми бюджетного відшкодування на загальну суму 6779,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1694,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не погоджується з податковими повідомленнями рішеннями Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові від 18.05.2011 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, вважає, що такі рішення прийняті на підставі висновків акту перевірки, які є документально необґрунтованими та такими, що містять невідповідність вимогам чинного законодавства України. При цьому позивач зазначив, що платник податку, а саме позивач, виключно на підставі проведених оподаткованих операцій та належним чином оформлених ТОВ «Венттехсервіс», ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Ітер» первинних документів (податкових накладних, витратних накладних, актів здачі приймання послуг) мав право відносити суми витрат по таким документам до складу валових витрат та податкового кредиту відповідного періоду, що фактично ним і було зроблено. Крім того, позивач зазначив, що в ході перевірки не встановлено невідповідності даних податкових накладних фактичним обставинам господарських операцій. За таких обставин, позивач вважає, що оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просив суд у задоволенні позову відмовити. При цьому представник відповідача посилався на те, що проведеною перевіркою фахівцями відповідача встановлено, що акти виконаних робіт, товари та матеріали, отримані позивачем від постачальників ТОВ «Венттехсервіс», ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Ітер» не спричиняють реального настання правових наслідків. Представник відповідача вважає укладені позивачем правочини з ТОВ «Венттехсервіс», ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Ітер» такими, що порушують публічний порядок відповідно до ст. 228 ЦК України, оскільки вони були спрямовані на заволодіння майном держави, доходної частини бюджету, отже угоди про виконання робіт, договір купівлі-продажу між позивачем та ТОВ «Венттехсервіс», ТОВ «Компанія Істсервіс» та ТОВ «Ітер» мають ознаки нікчемності. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що перевіркою правомірно встановлено порушення позивачем п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.7.1 п. 8.7, п.п. 8.2.2 п. 8.2, п.п. 8.3.1, 8.3.2 п. 8.3, п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» та п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а тому відповідачем правомірно винесені оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» (надалі ТОВ «Слобожанський миловар») є діючою юридичною особою, правонаступник Дочірнього підприємства «Слобожанський миловар», зареєстрованого 04.05.1999 року Харківською районною державною адміністрацією (довідка з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА №426225) (арк. справи 55).

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ТОВ «Слобожанський миловар» станом на час розгляду справи перебуває на обліку Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові (надалі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові) та у період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року було платником податку на додану вартість.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фахівцями СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Слобожанський миловар» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року, на підставі якої було складено акт №1263/44-016/30357250 від 04.05.2011 року (арк. справи 8-48).

На підставі зазначеного акту перевірки 18.05.2011 року відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 6666,25 грн. (у тому числі за основним платежем - 5 333,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1333,25 грн.); № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у загальні сумі 19973,75 грн. (у тому числі за основним платежем - 15979,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3994,75 грн.); № НОМЕР_3 про зменшення суми бюджетного відшкодування на загальну суму 6779,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1694,75 грн. (арк. справи 49-54).

Судом встановлено, що фактичною підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки про порушення позивачем п. 5.1, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.7.1 п. 8.7, п.п. 8.2.2 п. 8.2, п.п. 8.3.1, 8.3.2 п. 8.3, п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994р., із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток у загальній сумі 15979,00 грн., в тому числі у 1 кварталі 2009 року у сумі 463,00 грн., у 2 кварталі 2009 року у сумі 1768,00 грн., у 3 кварталі 2009 року у сумі 1854,00 грн., у 4 кварталі 2009 року у сумі 2128,00 грн., у 1 кварталі 2010 року у сумі 3658,00 грн., у 2 кварталі 2010 року у сумі 1673,00 грн., у 3 кварталі 2010 року у сумі 4143,00 грн., у 4 кварталі 2010 у сумі 292,00 грн.; та п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР, із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 6779,00 грн., в тому числі за березень 2009 року на суму 44,00 грн., за квітень 2009 року на суму 326,00 грн., за липень 2009 року на суму 516,00 грн., за серпень 2009 року на суму 1314,00 грн., за листопад 2009 року на суму 777,00 грн., за грудень 2009 року на суму 538,00 грн., за січень 2010 року на суму 388,00 грн., за серпень 2010 року на суму 1288,00 грн., за вересень 2010 року на суму 415,00 грн., за жовтень 2010 року на суму 1173,00 грн., та занижено податок на додану вартість на суму 5333,00 грн., в тому числі за травень 2010 року на суму 4899,00 грн., за червень 2010 року на суму 434,00 грн.

З акту перевірки №1263/44-016/30357250 від 04.05.2011 року вбачається, що відповідач дійшов до висновку про заниження позивачем податку на прибуток у загальній сумі 15979,00 грн. в результаті того, що позивач неправомірно включив до складу валових витрат вартість послуг, товарів, матеріалів від ТОВ «Венттехсервіс», ТОВ «Ітер», ТОВ «Компанія Істсервіс», оскільки угоди укладені з зазначеними контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків.

Вищевикладене, на думку відповідача, призвело до порушень з податку на додану вартість в частині зайвого включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по податковим накладним, що отримані від ТОВ «Венттехсервіс», ТОВ «Ітер», ТОВ «Компанія Істсервіс» на загальну суму 12112,00 грн., та завищення податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 6779,00 грн. та заниженню податку на додану вартість на загальну суму 5333,00 грн.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.2.1 статті 5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Таким чином, до складу валових витрат відносяться лише ті суми витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, які фактично понесені на придбання товарів (робіт, послуг) для подальшого використання їх у власній господарській діяльності.

Господарська діяльність будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою (п. 1.32 ст. 1 вищезгаданого Закону).

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9. п. 5.3 ст. 5 вищезазначеного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 1.7 Закону України Про податок на додану вартість, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тім, суд зазначає, що наявність податкових накладних дійсно є обовязковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано податковий кредит.

Згідно з пп. 7.4.4 п. 7.4. ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Венттехсервіс», суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2009 року між позивачем (Постачальник) та ТОВ «Венттехсервіс» (Покупець) був укладений договір поставки №115/04/09 (надалі - договір поставки №115/04/09 від 01.02.2009 року), предметом якого є постачання товару, а саме постачання мила (арк. справи 65-76).

Розділом 5 договору поставки №115/04/09 від 01.02.2009 року передбачено, що Постачальник залучає Покупця для проведення передпродажної підготовки товару та надання послуг мерчандайзингу. Послуги надаються на підставі заявок Постачальника. Факт надання послуг підтверджується актом прийому передачі наданих послуг. Оплата послуг здійснюється в наступному порядку: 2% один раз на місяць від суми відвантаженого товару.

01.02.2009 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Венттехсервіс» (Виконавець) був укладений договір про надання послуг №124/04/09 (надалі - договір про надання послуг №124/04/09 від 01.02.2009 року), предметом якого є надання послуг по організації реалізації товару в рамках договору поставки №115/04/09 від 01.02.2009 року через роздрібні торгові мережі Виконавця. Вид послуг, вартість та порядок проведення розрахунків, строк надання послуг передбачені п. 1.1 договору про надання послуг №124/04/09 від 01.02.2009 року (арк. справи 79-82).

Відповідно до п. 10.1 договору про надання послуг №124/04/09 від 01.02.2009 року строк дії цього договору встановлено до 31.12.2009 року.

01.02.2010 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Венттехсервіс» (Виконавець) був укладений договір про надання послуг №47/02/10 (надалі - договір про надання послуг №47/02/10 від 01.02.2010 року), предметом якого є надання послуг по організації реалізації товару в рамках договору поставки. Перелік послуг, їх вартість, строк надання послуг зазначені в додатках №1-№5 до цього договору, які є його невідємною частиною (арк. справи 83-88).

Відповідно до п. 9.1 договору про надання послуг №47/02/10 від 01.02.2010 року строк дії цього договору встановлено до 31.12.2010 року.

Відповідно до п. 5 договору про надання послуг №124/04/09 від 01.02.2009 року та п. 4 договору про надання послуг №47/02/10 від 01.02.2010 року Виконавець надає Замовнику акт прийому передачі наданих послуг після виконання послуг, передбачених цим договором.

Пунктом 4 договору про надання послуг №124/04/09 від 01.02.2009 року та пунктом 3 договору про надання послуг №47/02/10 від 01.02.2010 року передбачено, що оплата за цими договорами здійснюється Замовником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з рахунку Замовника на рахунок Виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем та ТОВ «Венттехсервіс» були підписані акти здачі прийому послуг №ВТ-РНу0962 від 08.12.2009 року на загальну суму 2325,53 грн. (у тому числі ПДВ 387,59 грн.); №ВТ-РНу0910 від 13.11.2009 року на загальну суму 3229,55 грн. (у тому числі ПДВ 538,26 грн.); №ВТ-РНу0877 від 23.10.2009 року на загальну суму 4661,84 грн. (у тому числі ПДВ 776,97 грн.); №ВТ-РНу0706 від 04.09.2009 року на загальну суму 2391,12 грн. (у тому числі ПДВ 398,52 грн.); №ВТ-РНу0568 від 06.08.2009 року на загальну суму 4011,44 грн. (у тому числі ПДВ 668,57 грн.); №ВТ-РНу0479 від 10.07.2009 року на загальну суму 2494,80 грн. (у тому числі ПДВ 415,80 грн.); №ВТ-РНу0398 від 12.06.2009 року на загальну суму 5391,99 грн. (у тому числі ПДВ 898,67 грн.); №ВТ-РНу0427 від 22.06.2009 року на загальну суму 3095,77 грн. (у тому числі ПДВ 515,96 грн.); №ВТ-РНу0054 від 28.01.2010 року на загальну суму 3176,88 грн. (у тому числі ПДВ 529,48 грн.); №ВТ-РНу0116 від 22.02.2010 року на загальну суму 6177,20 грн. (у тому числі ПДВ 1029,53 грн.); №ВТ-РНу0181 від 18.03.2010 року на загальну суму 2206,63 грн. (у тому числі ПДВ 367,77 грн.); №ВТ-РНу0152 від 09.03.2010 року на загальну суму 6000,00 грн. (у тому числі ПДВ 1000,00 грн.); №ВТ-РНу0232 від 12.04.2010 року на загальну суму 3621,79 грн. (у тому числі ПДВ 603,63 грн.); №ВТ-РНу0336 від 20.05.2010 року на загальну суму 1804,68 грн. (у тому числі ПДВ 300,78 грн.); №ВТ-РНу0404 від 14.06.2010 року на загальну суму 2601,85 грн. (у тому числі ПДВ 433,64 грн.); №ВТ-РНу0470 від 07.07.2010 року на загальну суму 3724,06 грн. (у тому числі ПДВ 620,68 грн.); №ВТ-РНу0543 від 16.08.2010 року на загальну суму 2489,71 грн. (у тому числі ПДВ 414,95 грн.); №ВТ-РНу0574 від 15.09.2010 року на загальну суму 2631,53 грн. (у тому числі ПДВ 438,59 грн.) (арк. справи 109-126).

Позивачем здійснено оплату наданих послуг з мерчандайзингу шляхом часткової оплати у безготівковій формі та часткового заліку взаємних зустрічних вимог, що підтверджується випискою по рахунку, актами та угодами заліку взаємних вимог, платіжними дорученнями, доданими до матеріалів справи (арк. справи 127-197).

ТОВ «Венттехсервіс» були виписані та видані позивачу наступні податкові накладні: №69 від 22.06.2009 року на загальну суму 3095,77 грн. (у тому числі ПДВ 515,96 грн.); №45 від 12.06.2009 року на загальну суму 3559,29 грн. (у тому числі ПДВ 593,22 грн.); №41 від 12.06.2009 року на загальну суму 1832,70 грн. (у тому числі ПДВ 305,45 грн.); №ВТ-НН0000780 від 10.07.2009 року на загальну суму 2494,80 грн. (у тому числі ПДВ 415,80 грн.); №14 від 06.08.2009 року на загальну суму 4011,44 грн. (у тому числі ПДВ 668,57 грн.); №31 від 04.09.2009 року на загальну суму 2391,12 грн. (у тому числі ПДВ 398,52 грн.); №66 від 23.10.2009 року на загальну суму 4661,84 грн. (у тому числі ПДВ 776,97 грн.); №9 від 13.11.2009 року на загальну суму 3229,55 грн. (у тому числі ПДВ 538,26 грн.); №17 від 08.12.2009 року на загальну суму 2325,53 грн. (у тому числі ПДВ 387,59 грн.); №54 від 28.01.2010 року на загальну суму 3176,88 грн. (у тому числі ПДВ 529,48 грн.); №56 від 22.02.2010 року на загальну суму 6177,20 грн. (у тому числі ПДВ 1029,53 грн.); №17 від 09.03.2010 року на загальну суму 6000,00 грн. (у тому числі ПДВ 1000,00 грн.); №44 від 18.03.2010 року на загальну суму 2206,63 грн. (у тому числі ПДВ 367,77 грн.); №19 від 12.04.2010 року на загальну суму 3621,79 грн. (у тому числі ПДВ 603,63 грн.); №38 від 20.05.2010 року на загальну суму 1804,68 грн. (у тому числі ПДВ 300,78 грн.); №15 від 07.07.2010 року на загальну суму 3724,06 грн. (у тому числі ПДВ 620,68 грн.); №26 від 16.08.2010 року на загальну суму 2489,71 грн. (у тому числі ПДВ 414,95 грн.); №14 від 15.09.2010 року на загальну суму 2631,53 грн. (у тому числі ПДВ 438,59 грн.) (арк. справи 90-107).

На підставі зазначених податкових накладних позивачем до складу податкового кредиту були включені відповідні сум податку на додану вартість за період з червня 2009 року по вересень 2010 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з актів здачі прийому послуг ТОВ «Венттехсервіс» були надані позивачу послуги з мерчандайзингу, а згідно з актами №ВТ-РНу0404 від 14.06.2010 року, №ВТ-РНу0910 від 13.11.2009 року були надані разом з послугами з мерчандайзингу й послуги на ввід в інформаційну базу нового товару; згідно з актом №ВТ-РНу0116 від 22.02.2010 року, крім зазначених послуг були надані послуги по розміщенню реклами в рекламно-інформаційному бюлетені «Target» Суперпропозиция».

При цьому, в вищезазначених актах здачі прийому послуг не зазначено, які саме були надані послуги позивачу, в якому обсязі, а також не зазначена одиниця виміру наданих послуг.

Таким чином, зазначені акти не містять таких обовязкових реквізитів, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні як зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції.

Окрім цього, в актах здачі-прийому послуг №ВТ-РНу0962 від 08.12.2009 року; №ВТ-РНу0910 від 13.11.2009 року; №ВТ-РНу0706 від 04.09.2009 року; №ВТ-РНу0054 від 28.01.2010 року; №ВТ-РНу0116 від 22.02.2010 року; №ВТ-РНу0181 від 18.03.2010 року; №ВТ-РНу0232 від 12.04.2010 року; №ВТ-РНу0336 від 20.05.2010 року; №ВТ-РНу0404 від 14.06.2010 року; №ВТ-РНу0470 від 07.07.2010 року; №ВТ-РНу0543 від 16.08.2010 року; №ВТ-РНу0574 від 15.09.2010 року не зазначено, за яким саме договором були надані послуги.

В актах здачі-прийому послуг №ВТ-РНу0877 від 23.10.2009 року; №ВТ-РНу0568 від 06.08.2009 року; №ВТ-РНу0152 від 09.03.2010 року зазначено, що послуги були надані за договором мерчандайзингу від 11.03.2009 року, а в актах здачі-прийому послуг №ВТ-РНу0479 від 10.07.2009 року; №ВТ-РНу0398 від 12.06.2009 року; №ВТ-РНу0427 від 22.06.2009 року зазначено, що послуги були надані згідно рахунків.

З вказаних актів здачі прийому послуг також не вбачаються періоди, за які надавались ці послуги.

Отже, встановити зміст, обсяг наданих послуг, періоди, за які були надані послуги, та те, що ТОВ «Венттехсервіс» були надані послуги позивачу саме за договорами про надання послуг №124/04/09 від 01.02.2009 року та №47/02/10 від 01.02.2010 року, є неможливим.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт від 21.01.2011 року №72/23-212/31060630 про результати планової виїзної перевірки ТОВ «Венттехсервіс» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.09.2010, валютного законодавства за період з 01.01.2008 по 30.09.2010, висновками якого встановлено, що правочини між ТОВ «Венттехсервіс» та покупцями (зокрема й позивачем) здійснені без мети настання реальних наслідків та є нікчемними і не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю та, як наслідок, відсутністю обєктів оподаткування по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствами покупцями за період 01.01.2008-30.09.2010 року в розумінні ст. 3, ст. 4, п. 7.3, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (арк. справи 187-211 том 1)

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем неправомірно включено до складу валових витрат вартість послуг, отриманих від ТОВ «Венттехсервіс», та зайво включено до складу податкового кредиту суми ПДВ з витрат по придбанню у ТОВ «Венттехсервіс» на загальну суму ПДВ 9900,79 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд погоджується з висновками відповідача про заниження позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «Венттехсервіс» податкового зобовязання з податку на прибуток у загальній сумі 13217,00 грн., що призвело до завищення податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 4569,00 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 5333,00 грн., що є порушенням п. 5.1, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, п.п. 8.7.1 п. 8.7, п.п. 8.2.2 п. 8.2, п.п. 8.3.1, 8.3.2 п. 8.3, п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» та п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

У звязку з цим, нарахування відповідачем штрафних санкцій за вищевказані порушення по податковому повідомленню-рішенню № НОМЕР_1 від 18.05.2011 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за штрафними санкціями у сумі 1333,25 грн., по податковому повідомленню-рішенню № НОМЕР_2 від 18.05.2011 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток за штрафними санкціями у сумі 3304,25 грн., по податковому повідомленню-рішенню № НОМЕР_3 від 18.05.2011 року про застосування штрафних санкцій у сумі 1142,25 грн., також є правомірним.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс», суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були придбані ТМЦ у ТОВ «Ітер», а саме техпластина ТМКЩ 12 мм в кількості 30 шт. на загальну суму 267,00 грн. (у тому числі ПДВ 44,50 грн.) та рукав DS-2 d=13х6 18 bar в кількості 20 пог.м на загальну суму 1954,80 грн. (у тому числі ПДВ 325,80 грн.), що підтверджується видатковими накладними №27 від 02.02.2009 року та №176 від 31.03.2009 року.

ТМЦ отримав ОСОБА_3 за довіреностями №69 від 28.01.2009 року та №330 від 27.03.2009 року (арк. справи 148-149 том 1).

Позивач здійснив оплату ТМЦ у повному обсязі, що підтверджується випискою з рахунку та платіжними дорученнями № 1132 від 27.03.2009 року та № 452 від 15.04.2011 року (арк. справи 153-155 том 1).

Отже, обов'язки сторін виконані у повному обсязі.

Позивачу були надані від ТОВ «Ітер» податкові накладні №20201 від 02.02.2009 року на загальну суму 267,00 грн. (у тому числі ПДВ 44,50 грн.) та №92703020 від 27.03.2009 року на загальну суму 1954,80 грн. (у тому числі ПДВ 325,80 грн.) (арк. справи 150-151 том 1).

На підставі зазначених податкових накладних позивачем до складу податкового кредиту були включені відповідні сум податку на додану вартість.

Також, 10.01.2010 року між позивачем (Покупець) та ТОВ «Компанія Істсервіс» (Продавець) був укладений договір купівлі-продажу № 2881 (надалі - договір № 2881 від 10.01.2010 року), відповідно до якого позивач отримав від ТОВ «Компанія Істсервіс» у власність скотч (арк. справи 156-158 том 1).

На підтвердження факту реальності отримання товару позивачем надані до суду видаткові накладні №КИ0/0003147 від 27.07.2010 року на загальну суму 4002,00 грн. (у тому числі ПДВ 667,00 грн.); №КИ0/0004827 від 13.09.2010 року на загальну суму 7038,00 грн. (у тому числі ПДВ 1173,00 грн.); №КИ0/0008316 від 06.12.2010 року на загальну суму 7452,00 грн. (у тому числі ПДВ 1242,00 грн.) (арк. справи 159-161 том 1).

Товар був отриманий ОСОБА_4 на підставі довіреності №1773 від 06.12.2010 року, приєднаної до матеріалів справи.

Позивач здійснив оплату товару у повному обсязі, що підтверджується випискою з рахунку та платіжними дорученнями № 4893 від 23.12.2010 року, № 2911 від 13.08.2010 року та № 3631 від 06.10.2010 року (арк. справи 166, 169-171 том 1).

Отже, обов'язки щодо продажу товару (скотчу) виконано у повному обсязі та, відповідно, здійснено оплату за нього.

ТОВ «Компанія Істсервіс» були виписані та надані позивачу податкові накладні №3147 від 27.07.2010 року на загальну суму 4002,00 грн. (у тому числі ПДВ 667,00 грн.); №4827 від 13.09.2010 року на загальну суму 7038,00 грн. (у тому числі ПДВ 1173,00 грн.); №8316 від 06.12.2010 року на загальну суму 7452,00 грн. (у тому числі ПДВ 1242,00 грн.) (арк. справи 162-164 том 1).

На підставі зазначених податкових накладних позивачем до складу податкового кредиту були включені відповідні сум податку на додану вартість.

Суд зазначає, що вищезазначені документи, які були оформлені за результатами господарських операцій з ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс», відповідають вимогам ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів: назву послуг, їх вартісне вираження, одиницю виміру, місце та дату складання, посади та підписи уповноважених осіб.

На підтвердження факту використання у межах господарської діяльності придбаного товару від ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс» позивачем надано до суду акт використання та акт списання рукава DS-2 d=13х6 18 bar в кількості 20 пог.м від 17.06.2009 року; акт використання та акт списання техпластини ТМКЩ 12 мм в кількості 30 шт. (арк. справи 65-68 том 2); вимоги на скотч, норми витрати скотчу та звіт про виробництво промислової продукції за 2010 рік (арк. справи 136-182 том 2).

З вказаних документів вбачається, що позивачем отриманий від ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс» товар був використаний у його господарській діяльності, а саме ТМЦ отримані від ТОВ «Ітер» використані у технологічному обслуговуванні миловарного заводу, а отриманий від ТОВ «Компанія Істсервіс» скотч використаний для пакування виробленого заводом мила.

Частинами 1 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемними правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтями 219, 220, 221, 224, 226, 228 Цивільного кодексу України передбачені правочини, які є нікчемними відповідно до закону.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, зниження, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином до правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, відносяться правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу, землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

Разом з тим акт перевірки позивача не тільки не містять посилань на вищезазначені обставини, а й не доводить умислу посадових осіб підприємства на порушення публічного порядку, не пояснює в чому саме таке порушення полягає.

В матеріалах справи відсутні судові рішення про визнання недійсними правочинів позивача з ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс» були направлені на реальне настання правових наслідків, що підтверджується доданими до матеріалів справи (видатковими та податковими накладними, договором купівлі продажу, платіжними дорученням та інше), а саме реальне фактичне придбання товару, який було використано у господарській діяльності позивача.

Отже, позивачем правомірно було включено до складу валових витрат вартість товарів, матеріалів, отриманих від ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс», та правомірно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ з витрат по придбанню у ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс» товару та матеріалів на загальну суму ПДВ 2210,00 грн., а тому висновки відповідача щодо заниження позивачем податку на прибуток на суму 2762,00 грн. та завищення податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на суму 2210,00 грн. є необґрунтованими та ґрунтуються на припущеннях відповідача щодо нікчемності укладених правочинів з ТОВ «Ітер» та ТОВ «Компанія Істсервіс».

У звязку з цим, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення рішення від 18.05.2011 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 підлягають скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 2762,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 690,50 грн. та відповідно в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2210,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 552,50 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанський миловар" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові від 18.05.2011 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 2762,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 690,50 грн.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Харкові від 18.05.2011 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2210,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 552,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 21.11.2011 року.

Суддя Піскун В.О.