Справа № 826/14490/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 вересня 2017 року № 826/14490/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві (надалі також - відповідач), у якому просить суд:

- визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №2178-1305 від 26.04.2016 року Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві в частині визначеної суми податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок та визначити суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 31 341,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивах зазначає, що спірним податковим повідомленням-рішенням нараховано податкове зобов'язання без врахування норм чинного законодавства, внаслідок чого позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подані письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи надані представниками сторін пояснення та на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Відповідно до договору купівлі продажу від 10.11.2012 року позивачу на праві спільної часткової власності належить частина нежилого приміщення (165,76 м2), що знаходить за адресою : АДРЕСА_1.

Державною податковою інспекцією у Соломянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві направлено позивачеві податкове повідомлення-рішення №2178-1305 від 26.04.2016 року, яким визначено земельний податок з фізичних осіб у сумі 35 904,05 грн.

Позивач вважаючи податкове повідомлення-рішення №2178-1305 від 26.04.2016 року протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом пунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Крім того, пунктом 286.6 статті 286 Податкового кодексу України визначає, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавчо встановлений коефіцієнт індексації грошової оцінки землі тягне за собою автоматичну зміну розміру плати за землю. При цьому, визначена нормативно-грошова оцінка землі не змінюється, а лише індексується на відповідний коефіцієнт.

За таких обставин, розмір земельного податку з фізичних осіб, в будь-якому випадку повинен бути проіндексований згідно правил статті 289 Податкового кодексу України.

Аналізуючи підстави визначення позивачеві грошового зобов'язання із земельного податку, суд наголошує на наступному.

Як, вбачається з наявного в матеріалах справи податкового повідомлення-рішення від 26.04.2016 №2178-1305 позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем : земельний податок з фізичних осіб у розмірі 35 904, 05 грн. При цьому, як встановлено судом в ході розгляду адміністративної справи, не вбачається, які саме показники були використані контролюючим органом для розрахунку грошового зобов'язання.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки нормативно грошової оцінки №Ю-22802/2016 про розмір нормативної грошової оцінки відповідної частини земельної ділянки виданої позивачу Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, вбачається що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, в частині що належить позивачу становить 1 044 716,75 грн.

Зазначений розрахунок було здійснено використовуючи наступні показники:

- 166,58 кв.м. площа земельної ділянки на яку нараховувався податок;

- 1139,52 базова вартість 1 кв.м. землі;

- 2,5 коефіцієнт на функціональне використання землі;

- 1,249, 1,433 - коефіцієнти індексації грошової оцінки;

- 1,23 узагальнюючий локальний коефіцієнт;

Відтак, враховуючи розмір нормативної грошової оцінки, сума що підлягає сплаті позивачем у якості грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осію становить 1044716,75 грн. * 3% = 31 341, 50 грн.

Відповідачем не надано суду обґрунтованих доказів на підставі яких вираховувалось грошове зобов'язання у розмірі 35 904,05 грн.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірність нарахування позивачу грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб, з огляду на те, що відсутні обґрунтовані докази невикористання останнім земельної ділянки під належним йому нежилим приміщенням у власній господарській діяльності.

Враховуючи викладене у сукупності, зважаючи на недоведеність та необґрунтованість застосування конкретних показників про винесені оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26.04.2016 №2178-1305 в частині визначеної суми податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб.

Крім того, враховуючи протиправність оскаржуваного рішення від 26.04.2016 №2178-1305 в частині невірного визначення суми грошового зобов'язання та для відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача провести перерахунок та визначити суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 31 341,50 грн., відповідно до нормативно грошової оцінки частини земельної ділянки, що належить позивачу.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №2178-1305 від 26.04.2016 року Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві в частині визначеної суми податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб.

3. Зобов'язати відповідача провести перерахунок та визначити суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 31 341,50 грн.

4. Судові витрати в розмірі 672,45 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур