Справа № 229/2247/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Петров Є.В.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року справа №229/2247/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Ястребової Л.В.,

суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.,

секретар Терзі Д.А.,

за участі представника відповідача Панова С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 09 серпня 2017 р. у справі № 229/2247/17 (головуючий І інстанції Петров Є.В.) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання поновити виплату,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області, в якому з урахуванням уточнення просив, визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті пенсії позивачу, починаючи з квітня 2017 року; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про зупинення (припинення) виплати пенсії позивачу; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу, з моменту припинення її виплати, на картковий рахунок № НОМЕР_3, який відкритий на ім'я позивача в Дружківському відділенні ПАТ Державний ощадний банк України негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 640 грн. (а.с.4-10, 31).

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 09 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Суд першої інстанції визнав незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_3, починаючи з квітня 2017 року; визнав протиправним та скасував рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області від 30 травня 2017 року № 162028 про припинення виплати пенсії ОСОБА_3; зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3, з моменту припинення виплати, на картковий рахунок № НОМЕР_3, який відкритий на його ім'я в Дружківському відділенні ПАТ Державний ощадний банк України; стягнув за рахунок коштів бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області на користь ОСОБА_3, судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок ) грн. 00 коп. (а.с.60-65).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.69-71).

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що стаття 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) вказує на той факт, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Вказана норма закону не була визнана неконституційною і є обов'язковою для всіх громадян, підприємств, установ та державних органів. Норми Закону № 1706-VII є спеціальними, прийняті пізніше в часі за Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), тому у випадку колізії норм права однакової юридичної сили підлягають пріоритетному застосуванню. Стаття 49 Закону № 1058-IV визначає не вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії. Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року (далі - Постанова № 365) «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрiшньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрiшньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Необхідною умовою для поновлення виплати пенсії є фактичне перебування на території підконтрольній Україні та виконання позивачем вимог передбачених Законом № 1706-VII. Довідка позивача про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи скасована, на підставі чого 30.05.2017 року відповідачем прийнято рішення про припинення виплати пенсії. Крім того, законодавством передбачений обов'язок позивача, як внутрішньо переміщеної особи, повідомити відповідача про зміну свого місця проживання.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_3 є громадянином України, інвалідом 3 групи, отримує пенсію по інвалідності (а.с.11-13, 17).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 25.11.2014 року, позивач зареєстрований за місцем проживання: квартал 102, буд.6, кв.28, місто Ясинувата, Донецької області, фактичне місце проживання/перебування: вул.Зубаря, буд.3, м. Дружківка (а.с.47).

Відповідно довідки Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_2 від 30 травня 2017 року, позивач зареєстрований за місцем проживання: квартал 102, буд.6, кв.28, місто Ясинувата, Донецької області, фактичне місце проживання/перебування: вул.Шевченко, буд.126, м. Дружківка (а.с.14).

У вересні 2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області з заявою про поновлення виплати пенсії за фактичним місцем проживання у м. Дружківка (а.с.46 зворотній бік). На підставі вищезазначеної заяви, позивача взято на облік та виплачувалась пенсії, що підтверджується розпорядженням (а.с.64).

Відповідно довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 09.08.2017 року, позивачу починаючи з квітня 2017 року нараховується проте не виплачується пенсія (а.с.49).

У травні 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання обґрунтування причин припинення виплати пенсії з квітня 2017 року та поновлення виплати пенсії (а.с.18).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківка Донецької області про припинення виплати пенсії № 162028 від 30 травня 2017 року, відповідачем було припинено виплату пенсій позивачу з червня 2017 року на підставі ч. 1 п. 5 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідно до листа Управління соціального захисту населення позивачу скасовано довідку внутрішньо перемішеної особи (а.с48).

Відповідно листа Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 30.05.2017 року № 01-12/6155-03, відповідачу надіслано список внутрішньо переміщених осіб, яким скасовано довідки відповідно до листа Державної прикордонної служби України від 20.04.2017 року №0.64-13085/0/15-17 (а.с.50).

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходи з того, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з жовтня 2016 року, що не спростовується представником відповідача.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на рішення засідання міської комісії з питання призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким в призначенні (відновленні) пенсії ОСОБА_5 відмовлено.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з квітня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Відповідно до матеріалів справи, позивачу припинено виплату пенсію з квітня 2017 року, а рішення про припинення прийнято 30.05.2017 року. Тобто, на момент припинення виплати пенсії вказане рішення не існувало, а довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України не була скасована.

Також, колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття рішення про припинення виплати пенсії став лист Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 30.05.2017 року, яким повідомлено про скасування довідки позивача на підставі листа Державної прикордонної служби України від 20.04.2017 року. Колегія суддів зазначає, що рішення УПСЗН про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є Законом, яким встановлений обов'язок органів Пенсійного фонду України припинити виплати пенсій через скасування довідки, виданої згідно з Порядком № 509, а отже, не є і належною підставою для припинення пенсійних виплат в розумінні статті 49 № 1058-ІV.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачу 30.05.2017 року було видано нову довідку, за якою позивач змінив фактичне місце проживання. Отже, на час прийняття оскаржуваного рішення, позивач мав діючу довідку внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи зазначені обставини, встановлену судом протиправні дії та бездіяльність щодо припинення та невиплати пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 20 вересня 2017 року.

Керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дружківці Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 09 серпня 2017 р. у справі № 229/2247/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць