Справа № 520/7935/17
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 520/7935/17
Провадження № 2-а/520/623/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.09.2017 року

Київський районний суд м. Одеси
у складі
головуючого судді Луняченка В.О.
при секретарі Нефедової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобов`язання здійснити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
10.07.2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 4421 від 21.06.2017 року «Про відмову у призначенні пенсії» та зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплатити йому пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України « Про пенсійне забезпечення» з 01.05.2017 року, звернути постанову до негайного виконання та стягнути з відповідача судовий збір на його користь.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Представник позивача Легуна С.А., Оставненко І.С., діюча на підставі довіреності, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, та розглядати справу за її відсутністю.

Представник відповідача Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, до судового засідання не з`явився, однак 14.09.2017 року надав до суду заперечення проти позову, з яких вбачається, що відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. При цьому Відповідач посилається на те, що їх дії є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
13 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та додав до неї документи у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 в редакції, затвердженої постановою Правління пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. № 13-1, що підтверджується копією заяви. А, 21.06.2017 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийняло рішення № 4421 від про відмову у призначенні пенсії. При цьому відмова ґрунтувалась на тому, що у відповідності до п «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за вислугу років в період до 01.04.2015 р. мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку, які мали стаж по вислузі років на відповідних посадах не менше 25 років. Станом на 01.04.2015 року спеціальний стаж склав 24 роки 7 місяців. Згідно із Законом України № 911-VІІІ від 24.12.2014 р. за відсутністю вищезазначеного стажу роботи, право на пенсію за вислугу років набувають особи у 51 рік, які народились з 01.01.1967 по 30.06.1967 р. і зазначено, що спеціальний стаж складає 26 років 7 місяців при загальному стажі роботи 34 роки 1 місяць. Отже право на пенсію ОСОБА_1 набуде у 51 рік.

Однак, суд вважає, що Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі своєю відмовою порушило конституційні права ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 22 Конституції України, встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 починаючи з 02.04.1986 року до 03.07.1986 року, записи № 2, 3, позивач працював на посаді виїзного фельдшера і його спеціальний стаж склав 3 місяці і 1 день, з 30.06.1986 року по 20.05.1990 рік ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується записами у військовому квитку, а з 26.02.1988 року по 16.05.1990 року в період проходження дійсної військової служби працював фельдшером військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується архівною довідкою від 27 квітня 2017 року № 2/4-3650 і його спеціальний стаж склав 2 роки 2 місяці і 20 днів, а з 14.11.1990 року по 01.04.1992 року працював фельдшером швидкої допомоги в Одеській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, записи в трудовій книжці № 6, 7 і його спеціальний стаж склав 1 рік 4 місяці 17 днів, з 01.04.1992 року до 30.03.2017 року ОСОБА_1 працював фельдшером в Міській станції швидкої медичної допомоги, записи в трудовій книжці № 8, 9, 10, 11 і його спеціальний стаж станом на 01.04.2015 року склав 23 роки.

Тобто, як зазначено у п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 01.04.2015 року особи, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту (25 років та 25 років 6 місяців відповідно).
Станом на 01.04.2015 року спеціальний стаж ОСОБА_1 склав 26 років 10 місяців і 18 днів, що повністю відповідає вимогам п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII із наступними змінами, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) № 909 від 4 листопада 1993 року «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники закладів охорони здоров`я , що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою КМУ № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.
Постанова КМУ № 909, до переліку закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Приміткою 3 до постанови КМУ № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Постановою Ради міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397«Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час проходження ОСОБА_1 військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).
До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
Підпунктом «г» пункту 1 Положення № 1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.
Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18 грудня 2013 року № 871, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14 січня 2014 року за № 47/24824, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.
Оскільки, посада, яку обіймав позивач під час проходження служби в армії у військовій частині № НОМЕР_3 відповідно до вказаних нормативних актів надає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що і підтверджується всіма наявними в матеріалах пенсійної справи документами, то суд приходить до висновку про незаконність рішення Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України від 21 червня 2017 року № 4421 «Про відмову у призначенні пенсії».
Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Так як звернення позивача із відповідною заявою відбулося протягом трьох місяців з дати досягнення 50 років, то і позовні вимоги підлягають задоволенню з 01.05.2017 року.

У рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути спів мірними з нею.
Частиною другою статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Отже, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних(надуманих підстав).
Згідно з принципом верховенства права, закріпленому у ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі було надано всі необхідні документи для призначення пенсії, які оформлені належним чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, якщо стороною у страві виступала його посадова чи службова особа.
Стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-9, 11, 71, 94, 158-163, 256 КАС України, суд-
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 4421 від 21 червня 2017 року «Про відмову у призначенні пенсії».

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.05.2017 року.

Звернути постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.)
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту проголошення постанови.
Суддя Луняченко В. О.