Справа № 826/1711/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

18 вересня 2017 року 09:57 №826/1711/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової А.В., за участю секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Славія»
до третя особаДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 вересня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Славія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.07.2016 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування суми грошового зобов'язання з орендної плати за земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю договору оренди земельної ділянки, а тому податкове повідомлення-рішення від 11.07.2016 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень, виходячи з порядку розрахунку плати за землю (орендну плату), встановленого положеннями Податкового кодексу України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Київською міською радою (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 29.03.2004, зареєстрованого Головним управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 27.09.2004 за №79-6-00233 у книзі записів державної реєстрації договорів.

У відповідності до умов вказаного договору, орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 23.10.2003 за №97/970 передає, а орендар приймає в оренду на 1 рік земельну ділянку, місце розташування якої вулиця Антоновича (Горького), 25, (літера В) у Голосіївському районі міста Києва, у розмірі 0,0326 га, за цільовим призначенням для експлуатації та обслуговування нежитлового будинку.

Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 2 відсотка від її нормативної грошової оцінки. У випадку, коли розташовані на земельній ділянці будівлі, споруди або їх частини здаються в оренду іншим суб'єктам, оренда плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 4 (чотирьох) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або її частини, що припадає на орендовані площі будівель, споруд та їх частини. (пункти 2.2 та 2.3 цього договору).

Згідно тверджень позивача після закінчення дії даного договору додаткових угод про продовження його дії чи нових договорів відносно зазначеної земельної ділянки товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» з Київською міською радою не укладалось, оскільки постановами слідчого управління Служби безпеки України від 03.09.2010 №1601-б, від 15.11.2012 №54854 та постановою Прокуратури міста Києва від 22.10.2012 №50-6217 накладено арешт на зазначену земельну ділянку.

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» за період з 01.05.2013 по 31.12.2013.

Камеральною перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі» та підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 26.05.2016 №750/26-50-15-03-17/311065204 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.07.2016 №, яким позивачеві визначено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 12 603,15 грн., у тому числі: 10082,52 грн. - за податковим зобов'язанням, 2520,63 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Славія» не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 11.07.2016 №, оскаржило його до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 01.12.2016 №25359/10/26-15-10-02-16 скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Славія» залишено без розгляду.

Згідно тверджень позивача, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 01.12.2016 №25359/10/26-15-10-02-16 отримане останнім 28.12.2016, рішень про продовження строку розгляду товариство не отримувало, а тому у відповідності до приписів абзацу 3 пункту 56.9 статті 59 Податкового кодексу України скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника встановленого для розгляду скарг.

Однак суд відхиляє зазначені посилання позивач з огляду на наступне.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

В судовому засіданні контролюючим органом надано копію рішення про продовження строку розгляду первинної скарги від 11.10.2016, яке 11.10.2016 було направлене на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Славія», м. Київ, вулиця Антоновича, 25В, проте поштова кореспонденція була повернута з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Славія» була розглянута відповідачем у порядку та в строки визначені Податковим кодексом України.

Що стосується правомірності податкового повідомлення-рішення від 11.07.2016 № суд зазначає наступне.

Приписами статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Починаючи з 01.01.2011 законодавець систематизував правила адміністрування земельного податку та орендної плати за землю, як обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визнають вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.72, 14.1.73, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди; плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII цього кодексу, а у разі, якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Відповідно до вимог пунктів 288.1 та 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежуне може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки, але може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що з 01.01.2011, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

Саме із зазначеного часу мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3 % від їх грошової оцінки.

Зважаючи на законодавче закріплення мінімального та максимального розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, суд вважає, що після набрання чинності Податковим кодексом України позивач мав самостійно перерахувати розмір орендної плати з урахуванням обмежень, визначених підпунктами 288.5.1 та 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України .

Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 14.07.2015 №21-1699а15, від 02.12.2014 №21-274а14.

Згідно з частиною першою статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З постанови слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київської області про зняття арешту з земельної ділянки від 15.09.2016 вбачається, що арешт земельної ділянки по вулиці Антоновича, 25-в у місті Києві - скасовано.

Окрім того з матеріалів справи вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Славія» декларувало грошові зобов'язання з орендної плати за 2013 рік, що підтверджує використання зазначеної земельної ділянки після закінчення договору оренди.

При цьому, під час судового розгляду справи позивачем не заперечувався факт користування відповідною земельною ділянкою.

Отже, враховуючи зазначене контролюючий орган правомірно виніс податкове повідомлення-рішення від 11.07.2016 №, проте що стосується розміру визначеного грошового зобов'язання, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи податкова декларація з плати за землю за 2013 рік подана товариством з обмеженою відповідальністю «Славія» 25.01.2013, в той час як спірне податкове повідомлення-рішення № винесене 11.07.2016, тобто грошове зобов'язання з орендної плати визначене в спірному рішенні за травень, червень є таким, що визначене поза межами строку давності, а відтак таке рішення підлягає скасуванню в частині суми основного грошового зобов'язання у розмірі 2520,62 грн. та в частині суми штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 630,15 грн. (детальній розрахунок визначення позивачеві грошового зобов'язання наведений в акті перевірки).

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 11.07.2016 № в частині суми основного грошового зобов'язання у розмірі 2520,62 грн. та в частині суми штрафних (фінансових санкцій) у розмірі 630,15 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 19.09.2017