Справа № 520/4699/17
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4699/17
Провадження № 2-а/520/505/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 21.04.2017 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити виплату ОСОБА_3 недоотриману суму у розмірі 6440 гривень 00 копійок, у зв'язку з чим видати позивачу разове грошове доручення на отримання належної суми у відповідній установі банку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він - ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України та інвалідом війни другої групи, а тому відповідно до ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Мінімальний розмір пенсій за віком у 2016 році становив 1130,00 грн., таким чином він повинен був отримати у 2016 році 9040,00 грн.

Однак на порушення вказаної норми йому за 2016 рік відповідачем було виплачено одноразову щорічну грошову допомогу у розмірі 2600,00 грн., встановленому постановою КМУ від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На його звернення до відповідача про проведення доплати до щорічної одноразової грошової допомоги, відмовлено з посиланням про отримання допомоги в розмірі 2600,00 грн.

На час виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і Постанова КМУ №141, однак керуючись принципом законності та виходячи із визначених у ч.4 ст.9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій інвалідам війни слід застосовувати не постанову КМУ, а Закон, який має вищу юридичну силу.

Вказана адміністративна справа була розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 24.04.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаного адміністративного позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги в адміністративному позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог заявлених ОСОБА_1 в адміністративному позові, вважала їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус інваліда війни 2 групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (посвідчення серії Б №030135 від 10 січня 1997 року) та перебуває на обліку в Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради, що також особисто було визнано сторонами по справі в судовому засіданні.

У 2016 року ОСОБА_3 до 5 травня проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи у розмірі 2600 грн., що визнається сторонами по справі.

Оскільки розмір отриманої щорічної одноразової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи, є меншим, ніж передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з письмовою заявою про перерахунок та виплату недоплаченої суми грошової допомоги.

Проте, Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради листом №01-ш-903/гую від 24.03.2017 року (а.с.8) у задоволенні заяви позивача відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Даний спір за участю праці та соціальної політики Одеської міської ради, як суб'єкта владних повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України) є публічно-правовим і його вирішення згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України, належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року частину 5 статті 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було викладено у новій редакції, згідно якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Проте рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року дану зміну визнано неконституційною, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними і втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, положеннями ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога, у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Саме на таку редакцію ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» посилається відповідач у своєму листі від 24.03.2017 року, як на одну з підстав для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 2600,00 грн. до 05.05.2016 року.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016 № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилось 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: І групи - 2975 гривень, ІІ групи - 2600 гривень, ІІІ групи - 2310 гривень.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25.01.2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 2012 року № 3-рп/2012, суд зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Враховуючи викладене, розмір щорічної разової грошової допомоги позивачу до 5 травня за 2016 рік визначається постановою Кабінету Міністрів України та становить 2600 грн.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року, по справі №К/800/11679/17, від 20 квітня 2017 року по справі №К/800/12619/17, від 07 липня 2017 року за №К/800/22833/17.

Частиною 1 статті 244-2 КАС України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством, щорічна одноразова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена ОСОБА_3 відповідно до положень Закону України від 28.12.2014 № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин та постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 9, 11, 13, 159 - 163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії шляхом визнання за ОСОБА_1 право на отримання разової грошової суми до п'ятого травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та зобов'язання відповідача виплатити недоотриману суму у розмірі 6440 гривень - відмовити.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Калініченко Л. В.