Справа № 805/1783/17-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Толстолуцька М.М.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року справа №805/1783/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Ястребової Л.В.,

суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д.

секретар Терзі Д.А.

за участі представника позивача Бабінової З.М.,

представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі № 805/1783/17-а за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 10.02.2017 № Ю-967-25,-

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2017 року Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу (надалі - позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (надалі - відповідач) про скасування вимоги відповідача від 10.02.2017 року № Ю-967-25 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині нарахування недоїмки за період вересень 2016 року - січень 2017 року, що складає 175 455,56 грн., вказуючи, при цьому, що решта суми, що зазначена у вимозі вже була предметом судового розгляду (а.с. 3-8).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 10 лютого 2017 року № Ю-967-25 у частині нарахування недоїмки за період вересень 2016 - січень 2017 року у розмірі 175 455 (сто сімдесят п'ять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) гривень 56 копійок. (а.с. 100-103).

Відповідач із вказаним судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову позивачу в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно облікових даних з інформаційної системи органів доходів і зборів, у позивача, станом на 31.01.2017 року наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму - 17 423 816 грн. 28 коп., у зв'язку з чим, податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2017 року № Ю-967-25, яка підлягає виконанню. На переконання апелянта, до спірних правовідносин, неможливо застосовувати п.9.3 (п. 9.4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) розділу 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», як підставу для звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування. Крім того, апелянт посилається на пункт 28 р. 1 Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", вказуючи, при цьому, що зміни, внесені Законом України від 02.09.2014 № 1669-VIIІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464, яким передбачалось звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність на території населених пунктів, де проводилась антитерористична операція від виконання обов'язків щодо своєчасного та в повному обсязі нараховування, обчислення і сплати єдиного внеску втратили чинність з 01.01.2016 року. Серед іншого, апелянт зазначає, що наданий позивачем Сертифікат Торгово-промислової палати від 25.11.2014 року № 5270/05-4 засвідчує позивачу обставини непереборної сили, які стосуються справляння податків та обов'язкових платежів з 10.06.2014 року, однак він не стосується ані єдиного внеску, ані періоду, у якому сформовано спірну вимогу. Також, апелянт посилається на п. 2.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), в якому визначені нормативні джерела, на підставі яких ухвалено цей Регламент, вказуючи, при цьому, що серед джерел Закон № 2464 - відсутній, а тому, на думку апелянта, позивачем не підтверджено належним чином настання обставин непереборної сили (форс-мажору) щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. Закону № 2464, а спірну вимогу сформовано правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства. До того ж, апелянт вказує на те, що незалежно від розповсюдження на КП «Компанія Вода Донбасу» приписів Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ та розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція», як підстави для скасування вимоги, ці приписи не звільняють органи доходів і зборів від виконанню обов'язку щодо формування вимог про сплату недоїмки на підставі наданої платниками звітності, посилаючись на судову практику Вищого адміністративного суду України від 17.013.2016 року по справі № К/800/47446/15, а також судову практику Донецького апеляційного адміністративного суду по таким справам: №805/4967/16-а від 11.07.2017 року, № 812/1473/16 від 05.07.2017 року, № 805/1188/17-а від 22.06.2017 року (а.с. 107-111).

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи - 00191678, місцезнаходження: 87547, Донецька область, місто Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, б.177.

Регіональне управління з експлуатації каналу є відокремленим підрозділом КП «Компанія «Вода Донбасу», місцезнаходження якого: 84112, Донецька область, місто Слов'янськ, вулиця Університетська, буд.13, знаходить на обліку в Слов'янській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (а.с.38).

Відповідач Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, на яке чинним законодавством покладено владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин, у т.ч. щодо питань адміністрування єдиного внеску.

10 лютого 2017 року відповідач, відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми № Ю-967-25, у зв'язку з тим, що станом на 31 січня 2017 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 17 423 816 грн. 28 коп. (а.с. 44).

Позивач, користуючись своїм правом адміністративного оскарження, позивач звертався зі скаргою до Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області зі скаргою за вих. № 322 від 10.03.2016 року про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2017 року № Ю-967-25 (а.с. 41-43).

За результатами розгляду зазначеної скарги позивача, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 14.04.2017 року № 7963/6-99-99-11-02-02-25, яким скаргу Регірнального управління з експлуатації кагалу КП «Компанія «Вода Донбасу» від 10.03.2017 року № 322 залишено без задоволення, а вимогу ГУ ДФС у Донецькій області від 10.02.2017 року № Ю-967-25 - залишено без змін. (а.с. 39-40).

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначив, що відповідач у вимозі включив суми, що були оскаржені в судовому порядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15.03.2016 року по справі № 805/3648/16-а, яка набрала законної сили 12.04.2016 року скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 07.05.2015 року № Ю-967-25 в сумі 6 096 845 грн. 16 грн. (заборгованість станом на 30.05.2015 року).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року по справі № 805/782/16-а скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 03.12.2015 року № Ю-967-25 в сумі 13 013 538 грн. 66 грн. (заборгованість станом на 08.12.2015 року), проте, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року скасовано та у задоволенні позовних вимог про скасування вимоги № Ю-967-25 в сумі 13 013 538 грн. 66 грн. (рішення набрало законної сили 30.11.2016 року). Ухвалою Вищого адміністративного суду від 26.01.2017 року відкрито касаційне провадження по вказаній справі (номер справи К/800/35945/16), однак до касаційного розгляду справу не призначено.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року по справі № 805/5033/16-а, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 року скасовано вимогу про сплату боргу з єдиного внеску від 02 вересня 2016 року № Ю-967-25 у розмірі 4 234 822,06 грн.

З урахуванням викладеного, позивач оскаржує спірну вимогу від 10.02.2017 року № Ю-967-25 в частині нарахування недоїмки за період з вересня 2016 року по січень 2017 року у сумі 175 455 грн. 56 коп.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, серед іншого, що 05.11.2014 року, 02.06.2015 року та 21.12.2015 року до контролюючого органу із заявами № 800, № 353, № 1157 відповідно про звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зокрема, від нарахування, утримання, сплати єдиного внеску (а.с. 22, 23, 24-25), які податковим органом, на думку позивача, безпідставно не прийняв до увагу, а також на те, що КП "Компанія "Вода Донбасу" отримано сертифікати Торгово-промислової палати України № 5270, № 1736 та № 1517, про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014 року та від 17.11.2014 року, яким засвідчено факт настання форс-мажорних обставин з 10.06.2014 року при здійсненні КП "Компанія "Вода Донбасу", а також Регіональним управління з експлуатації каналу , яке є відокремленим підрозділом КП "Компанія "Вода Донбасу" господарської діяльності на території Донецької області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються, зокрема, оправлення та сплати податків та обов'язкових платежів. У сертифікатах також зазначено, що на момент їх видачі Торгово-промисловою палатою обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити не можна (а.с. 26,27,28).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем дотримані всі вимоги, передбачені нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для звільнення від сплати єдиного внеску, а відповідачем, в свою чергу, не доведено правомірність нарахування недоїмку на загальну суму 175 455,56 грн., в зв'язку з чим, скасував вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 10 лютого 2017 року № Ю-967-25 в частині нарахування недоїмки за період вересень 2016 - січень 2017 року у розмірі 175 455.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI), Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VІІ).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI).

Статтею 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно частини 8 статті 9 наведеного Закону платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

У відповідності до ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до абзаців 1, 3, 4 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У зв'язку з тим, що позивачем у встановлений законом строк не сплачено суми ЄСВ, відповідачем, відносно позивача сформовано спірну податкову вимогу від 10.02.2017 року № Ю-967-25 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 17 423 816 грн. 28 коп., яку позивач оскаржує в частині нарахування недоїмки за період вересень 2016 року - січень 2017 року, що складає 175 455,56 грн., вказуючи, при цьому, в своєму адміністративному позові, що решта суми, зазначена у спірні вимозі, вже була предметом судового оскарження (а.с. 44).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону №1669 встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України 1669 внесено зміни до Закону № 2464, а саме підпункт б) розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" було доповнено пунктом 9-3 (який згідно з Законом України від 02.03.2015 р. № 219-VІІІ перейменований в пункт 9-4) такого змісту:

" 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються".

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону №1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що до спірних правовідносин, неможливо застосовувати п.9.3 (п. 9.4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) розділу 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», як підставу для звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування», оскільки п. 28 Закону України № 911-VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав законної сили з 01.01.2016 року) п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669-VII виключено, тобто він втратив законну сили та його не можна застосовувати в даному випадку.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначений довід апелянта з огляду на наступне.

Так, дійсно, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено.

Разом з тим, слід зазначити, що положення пп.8 п.4 ст.11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а змін безпосередньо до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п.9-4 розділу VIII цього Закону - не було внесено.

Тобто, положення пп.8 п.4 ст.11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" після набрання ними чинності стали невід'ємною складовою Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а сам пп.8 п.4 ст.11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 05.02.2008р. справа №2-1/2008.

Таким чином, оскільки на момент прийняття спірної вимоги п.9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не був скасований та зміни до нього не були внесені, він продовжував свою дію.

Слід також зазначити, що м. Слов'янськ Донецької області, на території якого розташоване Регіональне управління з експлуатації, яке є відокремленим підрозділом КП «Компанія «Вода Донбасу» каналу входить до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що платники єдиного внеску, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходилися на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період мають усі законні права для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань щодо сплати єдиного внеску (штрафів та пені) з 14 квітня 2014 року, за наявності поданої ним заяви про звільнення від сплати платежів (не пізніше тридцяти календарних днів після закінчення АТО) та сертифікату Торгово-промислової палати, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції.

Як вже зазначалось вище, 05.11.2014 року, 02.06.2015 року та 21.12.2015 року КП «Компанія «Вода Донбасу», відокремленим підрозділом якого є Регіональне управління з експлуатації зверталось до контролюючого органу із заявами № 800, № 353, № 1157 відповідно про звільнення від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, від нарахування, утримання, сплати єдиного внеску.

Колегія суддів зазначає, що вищезазначені заяви подано позивачем не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції, як визначено Законом № 2464 для сплати зобов'язань по єдиному внеску.

Крім того, КП "Компанія "Вода Донбасу" отримано сертифікати Торгово-промислової палати України № 5270, № 1736 та № 1517, про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014 року та від 17.11.2014 року, яким засвідчено факт настання форс-мажорних обставин з 10.06.2014 року при здійсненні КП "Компанія "Вода Донбасу", а також Регіональним управління з експлуатації каналу, яке є відокремленим підрозділом КП "Компанія "Вода Донбасу" господарської діяльності на території Донецької області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються, зокрема, оправлення та сплати податків та обов'язкових платежів.

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу судової колегії на те, що наданий позивачем сертифікат Торгово-промислової палати від 25 листопада 2014 року № 5270/05-4 не стосується ані єдиного внеску, ані періоду, у якому сформовано спірну вимогу, що свідчить про те, що позивачем не підтверджено належним чином настання обставин непереборної сили (форс-мажору) щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. Закону № 2464-VII.

Судова колегія не приймає вищевказаний довід апелянта до уваги, оскільки, по-перше, на момент виникнення спірних правовідносин, сертифікат Торгово-промислової палати від від 25 листопада 2014 року № 5270/05-4 є діючим, не є відкликаним чи таким, що визнаний недійсний у судовому та іншому порядку, а по-друге, по-друге, сертифікат Торгово-промислової плати виданий 25.11.2014 року, тобто до внесення змін до Регламенту ТПП щодо засвідчення форс-мажорних обставин за кожним конкретним видом зобов'язань, які внесено 18.12.2014 року.

Як зазначалось вище, Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу розташовано в м. Слов'янську Донецької області та знаходиться на обліку в контролюючому органі, який розташований на території населеного пункту, визначеного переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводиться антитерористична операція.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 не закінчилась.

Таким чином, враховуючи, що позивач є платником єдиного внеску, який визначений статтею 4 Закону № 2464-VІ, та перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яка на даний час триває, а також ту обставину, що позивач здійснює господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач, на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов'язків щодо своєчасної та у повному обсязі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів зазначає, що спірна вимога, сформована 10 лютого 2017 року відповідно до статті 25 Закону № 2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відсутність (відстрочення в силу закону) обов'язку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а саме, станом на 10 лютого 2017 року.

Таким чином, факт формування спірної вимоги про сплату недоїмки та застосування наслідків такої не сплати є протиправною на момент її формування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування вимоги вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 10 лютого 2017 року № Ю-967-25 у частині нарахування недоїмки за період вересень 2016 - січень 2017 року у розмірі 175 455 (сто сімдесят п'ять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) гривень 56 копійок.

Посилання апелянта на судову практику Вищого адміністративного суду України від 17.013.2016 року по справі № К/800/47446/15, а також судову практику Донецького апеляційного адміністративного суду по таким справам: №805/4967/16-а від 11.07.2017 року, № 812/1473/16 від 05.07.2017 року, № 805/1188/17-а від 22.06.2017 року, де зазначено, що приписи Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ та розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція», як підстави для скасування вимоги не звільняють органи доходів і зборів від виконанню обов'язку щодо формування вимог про сплату недоїмки на підставі наданої платниками звітності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки що відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, лише висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив постанову із дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 20 вересня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі № 805/1783/17-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць