Справа № 804/5467/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2017 р. Справа № 804/5467/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді В.В Ільков, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просить:
- визнати недійсним, протиправними рішення Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України не розглядати заяву позивача від 04.07.2017 року в місячний строк та не давати на нього відповіді;
- зобов'язати Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України належним чином, тобто обєктивно, всесторонньо, по суті, розглянути письмове звернення від 04.07.2017 року, прийняти належні міри до винних осіб та відновленню порушених прав позивача, надати обґрунтовану відповідь згідно вимог чинного законодавства;
- стягнути з Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. + по 20,00 грн. за кожен наступний день, починаючи з 29.08.2017 року, тобто, дати позову, до винесення судового рішення по справі, або усунення Дніпропетровським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України допущених порушень законодавства, якщо це буде раніше;
У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача знаходиться його заява (скарга) від 04.07.2017 року, в якій зазначено позивачем про не розгляд його письмових звернень, у яких він інформує про систематичне, багаторазове, умисне вчинення беззаконних дій працівниками ПАТ «Дніпрогаз» щодо не вжиття заходів по відновленню газопостачання в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Однак позивач відповідь на вказану скаргу не отримував, проте 11.07.2017 року отримав лист від Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за №1607/29/06-17 «Про результати розгляду заяв», а саме: № б/н від 21.02.2017 р., від 06.03.2017 р., від 22.03.2017 р., від 04.07.2017 р., відповідно до якого вимоги зазначенні у зверненнях виконано не було. Так у листі від 11.07.2017 року зазначено, що захист прав окремого споживача не віднесено до компетенції органів Антимонопольного комітету України, про відсутність ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.Крім того позивач зазначає, що такими діями йому було завдано моральну шкоду, що призвело до тяжких душевних страждань, а тому вважає за необхідне стягнути в відповідача завдану йому моральну шкоду, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2017 року було відкрито скорочене провадження у справі.
12.09.2017 року позивачем через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано пояснення по суті справи, з письмовими доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог.
З наданих до суду представником відповідача письмових заперечень вбачається, що за наданими позивачем поясненнями, припинення газопостачання до житлового будинку №39/41, що розташований по вул. Жуковського, м.Дніпро, 18.01.2016 року відбулось у звязку з виникненням аварійної ситуації (витоку газу), а не у звязку з наявністю у нього заборгованості за спожитий природний газ. У своїх поясненнях позивач посилається на свідчення мешканців житлового будинку №39/41, що розташований по вул.Жуковського, м.Дніпро, та результати поліцейського розслідування, які ніби то спростовують факт припинення газопостачання у звязку з витоком газу. Надання висновків щодо дотримання субєктами господарювання вимог інших галузей права, крім законодавства про захист економічної конкуренції, виходить за межі компетенції органів Антимонопольного комітету України. Таким чином, всі заяви позивача, в тому числі заява від 04.07.2017 року, були розглянуті територіальним відділенням в повному обсязі та у відповідності до повноважень визначених законодавством, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 4 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення.
Згідно пункту 4 частини 5 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше пяти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою (скаргою) до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.07.2017 року, у якій просить, у найкоротший термін розглянути всі його письмові скарги та заяви, включаючи заяву від 04.07.2017 року, яка надійшла до відділення після Рішення адмінколегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.05.2016 р., всесторонньо, повністю, обєктивно, по суті, надати на них обгрунтовану відповідь; прийняти термінові заходи щодо поновлення подачі газу у кв. №26, повернути 3202,20 грн., які зайво сплачені, вимушено, повторно, під загрозою та на інший рахунок, усунення інших порушень законодавства, про які позивачем повідомлено в скаргах та заявах; притягнути до відповідальності ПАТ «Дніпрогаз» та винуватих осіб Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України; направити позивачу копії всіх документів, що надійшли від ПАТ «Дніпрогаз» відносно будинку, у якому проживає позивач після Рішення адмінколегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.05.2016 р. будинку; щодо прийнятих заходів надати детальну, обґрунтовану, письмову відповідь.
Листом від 11.07.2017 року № 1607/29/06-17 «Про результати розгляду заяв» було зазначено, що дане звернення позивача стосується захисту його особистих прав, газопостачання було припинено у звязку з аварійною ситуацією на системі газопостачання і на теперішній час не можливо відновити подачу газу без огляду приміщень у яких знаходяться газові прилади, у звязку з відсутністю доступу до квартир № 22 та № 26, які знаходяться б.39/41 вул.Жуковського, м.Дніпро. Позивачем у своїх зверненнях не зазначено, які саме норми чинного законодавства порушено ПАТ «Дніпрогаз». Крім цього, відповідачем було зазначено, що обсяг документів, які позивачем запитуються, перевищує 10 сторінок формату А-4, за копіювання або друк такого обсягу документів слід сплатити 0,1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, за виготовлення однієї сторінки, та зауважено, що інформація буде надана за умови отримання копії платіжного доручення про оплату.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Закон України «Про звернення громадян» забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Скарга, це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
У статті 8 Закону України «Про звернення громадян» міститься вичерпний перелік випадків коли звернення не розглядається, а саме звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

У відповідності до вимог статті частини 1 статті 19 Закону «Про звернення громадян» на органи державної влади покладено обов'язок в межах своїх повноважень:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України зі зверненнями, в тому чисді від 04.07.2017 року, які містили всі необхідні вимоги передбачені частиною 7 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» та яке не було анонімним.

Судом встановлено, що у листі (відповіді) на звернення зазначено про неможливість підключення газу до квартири, у якій проживає позивач, у звязку з неможливістю зовнішнього огляду газових приладів. На виконання зобовязань, визначених рішенням адміністративної колегії територіального відділення від 24.05.2016 року №12/01-14/06-16 ПАТ «Дніпрогаз» надало документи, які засвідчують про виїзд 08.06.2016 року робочої групи до житлового будинку позивача з метою відновлення газопостачання, а також акт, складений представниками ПАТ «Дніпрогаз», завірений підписами незацікавлених осіб, та печаткою балансоутримувача, яким було зафіксовано відсутність вільного доступу до його квартири для проведення огляду встановленого газового обладнання та проведення опресування газопроводу, що унеможливлює пуск газу у систему.

Проте, суд бере до уваги посилання позивача на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2017 року по справі № 804/2049/17 відповідно до якого встановлено, що відповідно до висновку Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП від 30.12.2016 року зазначено, що в будинку № 39/41 по вул. Жуковського вимкнули газ за борги, а не у звязку з аварійною ситуацією.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог вищезазначеної статті, не було розглянуто питання вжиття заходів щодо відновлення газопостачання квартири позивача, а також не порушено питання щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. + по 20,00 грн. за кожен наступний день, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 3 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. за № 4, моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з абзацем 2 пункту 5 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. за № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

До суду не надано доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, враховуючи, що позивачем доказів надано не було (медичні довідки про погіршення стану здоров'я, перелік куплених ліків щодо відновлення нервової системи тощо).

Крім цього, суд вважає не підтверджену доказами також суму, яку позивач оцінив у 2000,00 грн. + по 20,00 грн. за кожен наступний день.

Таким чином, позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями відповідача щодо не надання позивачу повної та обґрунтованої відповіді на його звернення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали та направлення її до Антимонопольного комітету України щодо притягнення винних співробітників Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до відповідальності за протиправні дії, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд зазначає, що зобов'язання винесення судом ухвал не відповідає приписам частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено перелік вимог, які може містити адміністративний позов.

У разі необхідності, на власний розсуд, та за внутрішнім переконанням суд наділений повноваженнями щодо реагування на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності.

Таким чином, суд вважає, що винесення окремої ухвали є правом суду, а не обов'язком, тому, у цій частині позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 69-72, 158 - 163, 166, 186, 183-2, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, яка виразилась у не повному розгляді заяви (скарги) ОСОБА_1 від 04.07.2017 року по суті звернення та міститься у листі від 11.07.2017 року.

Зобов'язати Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повно та всебічно розглянути письмове звернення ОСОБА_1 04.07.2017 року та надати на нього обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною та підлягає негайному виконанню відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя В.В Ільков