Справа № 522/6588/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/6588/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Свячена Ю.Б.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту: ОСОБА_2 , в якому позивач просив зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 13.10.1989 року, про що свідчить актовий запис № 2332.

Згідно з договором купівлі-продажу від 14.07.2014 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № 5, площею 0506 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції встановив, що на вказаній земельній ділянці позивач та ОСОБА_2 побудували садовий будинок АДРЕСА_2 , який було введено в експлуатацію згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта № ОД62 від 11.08.2016 року.

З 23.08.2016 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , номер запису 16114264, державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л.

Судом першої інстанції встановлено, що у садовому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , починаючи з 2016 року, постійно проживає позивач зі своєю сім`єю, що підтверджується актом про проживання від 01.03.2017 року, який посвідчений головою ОСН комітету мікрорайону « 10 станція Великого Фонтану» у м. Одесі.

Також, суд першої інстанції встановив, що 27.10.2016 року позивач звернувся до відділу державних адміністративних послуг у Київському районі Управління державних адміністративних послуг Департаменту для отримання реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Після дослідження документів, які були надані позивачем, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради відмовив позивачу у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що садовий будинок не відноситься до об`єктів житловою нерухомості.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будинок АДРЕСА_3 , є садовим будинком, тобто не являється жилим приміщенням.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; особа - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 6 цього ж Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Вказаним Законом визначено вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно зі ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 13.10.1989 року, про що свідчить актовий запис № 2332.

Згідно з договором купівлі-продажу від 14.07.2014 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № 5, площею 0506 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з 23.08.2016 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , який розташований за вказаною адресою, номер запису 16114264.

Згідно наявного в матеріалах справи акту про проживання від 01.03.2017 року, який посвідчений головою ОСН комітету мікрорайону « 10 станція Великого Фонтану» у м. Одесі, у садовому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , починаючи з 2016 року, постійно проживає позивач зі своєю сім`єю.

Також, встановлені обставини справи свідчать про те, що садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , обладнаний внутрішніми системами інженерного обладнання системами гарячого водопостачання, холодного водопостачання, каналізації і водовідведення, вентиляції, тип опалення автономне, газовий котел.

Відповідно до звіту сертифікованого експерта з технічного обстеження будівель і споруд, садовий будинок відповідає вимогам будівельних норм.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що встановлені обставини справи свідчать про те, що будинок АДРЕСА_3 , пристосований та придатний для проживання, а позивач постійно проживає у вказаному будинку та в силу Закону має бути зареєстрований за місцем проживання.

В свою чергу, доводи відповідача та суду першої інстанції про те, що вказаний будинок згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно зазначений як садовий будинок, не позбавляє такий будинок ознак, притаманних житлу, тому підтверджує право позивача зареєструвати своє місце проживання в ньому.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача, як орган уповноважений на здійснення реєстрації місця проживання у відповідній адміністративно-територіальній одиниці, зареєструвати місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про задоволення вимог позивача.

Також, в порядку ст. 94 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 1344 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту: ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 1344 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль
Суддя: С.Д. Домусчі
Суддя: О.О. Кравець